Справа № 140/6692/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/6692/20 пров. № А/857/11329/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційні скарги Поліської митниці Держмитслужби та Приватного підприємства "ЛС-ГРУП" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі № 140/6692/20 за адміністративним позовом Приватного підприємства "ЛС-ГРУП" до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування картки відмови,-

суддя в 1-й інстанції Сорока Ю. Ю.,

час ухвалення рішення 30.07.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач приватне підприємство "ЛС-ГРУП" звернулося в суд з позовом до відповідача Поліської митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправною та скасувати картку відмови №UA204130/2019/00003 від 09 грудня 2019 року та зобов`язати відповідача відновити для ПП «ЛС-ГРУП» застосування преференцій для товару, що було оформлено згідно з митною декларацією від 09 грудня 2019 року №UA204130/2019/300065.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204130/2019/00001 від 09 грудня 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що єдиним належним способом захисту прав приватного підприємства є скасування картки відмови у прийнятті відповідної митної декларації, а належним способом відновлення порушення права є зобов`язання митний орган поновити преференційні тарифи для цього товару, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Також, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що для підтвердження походження товару та для застосування тарифної пільги в оподаткуванні ввізним митом декларантом надано складений експортером декларацію-інвойс від 05 грудня 2019 року № 191205.7-ASC/LSG, виданого Компанією «AUTOSCOUT 24 S.R.O.» (Чеська Республіка). Під час здійснення контролю правильності визначення країни походження товару та підстав для застосування преференції зі сплати ввізного мита встановлено, що Департаментом адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Державної фіскальної служби України доведено митним органам лист уповноваженого органу Республіка Польща від 10 жовтня 2019 року, яким не підтверджено преференційне походження товарів на транспортні засоби, зазначених у сертифікатах з перевезення товару EUR.1, які видані експортерові Компанії «AUTOSCOUT 24 S.R.O.». Просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити повністю.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на доводи, аналогічні вимогам поданої ним апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу ПП «ЛС-ГРУП» залишити без задоволення.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, просять їхню апеляційну скаргу задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2019 року між ПП «ЛС-ГРУП» (Покупець) та Компанією «AUTOSC/DUT 24 S.R.O.» (Продавець) укладено контракт №11/19-А24, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити згідно з інвойсами: Автомобілі нові та вживані; Тягачі, трактори і тракторні агрегати нові та вживані; Мікроавтобуси та автобуси нові та вживані; Причепи, напівпричепи нові та вживані; Спеціальна будівельна техніка нова і вживана; Спеціальна сільськогосподарська техніка нова і вживана; Мотоцикли, квадроцикли нові та вживані, (надалі - «Товар»).

Відповідно до п.2.1 Контракту №11/19-А24 сторони погодили, що загальна вартість контракту складає 3 000 000, 00 Євро. Згідно з п.2.2 Сторони визначили, що Ціни на Товар будуть зазначені в інвойсі (рахунок фактура або проформа) для відповідної поставки і встановлюватимуться в Євро.

На виконання контракту сторонами погоджено інвойс №191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019 року, згідно з яким узгоджено сторонами вартість товару - напівпричепу цистерни трьохвісної марки TRAILOR модель SYY3KE, 1999 року виготовлення, VIN: НОМЕР_1 - 4900, 00 Євро.

09 грудня 2019 року ПП «ЛС-ГРУП» з метою здійснення митного оформлення в режимі імпорту товару - «сідельний тягач марки - TRAILOR, моделі - SYY3KE, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 , вантажопідйомність - 38000 кг, бувший у використанні, календарний рік виготовлення 1999, країна походження Євросоюз», було оформлено та подано до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію №UA204130/2019/300041, в якій декларантом застосовано преференційну ставку ввізного миту - 0% .

Разом з декларацією декларант надав митному органу документи на підтвердження преференційного походження товару, підстав придбання товару, його кількісних та якісних характеристик, цінового та вартісного обґрунтування, а саме:

- рахунок-фактура (інвойс) №191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019 року;

- міжнародну товарно-транспортну накладну Б/Н від 05 грудня 2019 року;

- декларацію про походження товару №0380 від 05 грудня 2019 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18 січня 2013 року;

- висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №18429/19 від 09 грудня 2019 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №11/19-А24 від 26 серпня 2019 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту);

- декларацію-інвойс, складену експортером, якщо фактурна вартість товару не перевищує 6 000 Євро - № 191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019;

- інші некласифіковані документи;

- копію митної декларації країни відправлення №19PL301010E1015774 від 05 грудня 2019 року;

- митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №UA204130/2019/300041 від 09 грудня 2019 року.

Поліською митницею Держмитслужби відмовлено ПП «ЛС-ГРУП» у застосуванні преференційного режиму до вищезазначеного товару та видано картку відмови №UA204130/2019/00003 від 09 грудня 2019 року в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якою відмовлено в прийнятті поданої для митного оформлення митної декларації №UA204130/2019/300041 із застосуванням преференційного режиму. Зазначено, що преференційний режим оподаткування до товару за митною декларацією від 09 грудня 2019 року № UA204130/2019/300041 (внутрішній номер 2684) на підставі декларації інвойса 191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019 року не може бути застосовано, оскільки преференційне походження ідентичних товарів (експортованих тим же експортером AUTOSCOUT 24 S.R.O.) з Європейського Союзу відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, не підтверджено митними органами Чехії. Зазначене не відповідає положенню статті 257 МКУ, вимогам п. 2 Розділу ІІ Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, для графи 36. Підстава: п.1 та п.3 ч.1 статті 266 МКУ; ч. 1 та ч. 8 статті 257 МКУ; п. 2 Розділу ІІ Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову в митному оформленні товару із застосуванням преференційного режиму оподаткування були відсутні обґрунтовані підстави для сумніву з приводу дійсності декларації-інвойс №191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019 року чи достовірності відомостей, які містяться у ній, а тому і щодо походження товару. Наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача відновити для ПП «ЛС-ГРУП» застосування преференцій для товару, що було оформлено згідно з митною декларацією від 09 грудня 2019 року №UA204130/2019/300065, то суд вважав, що така задоволенню не підлягає, оскільки застосування преференцій, зокрема відновлення або скасування режиму вільної торгівлі тощо, законодавцем відповідно до частини 1 статті 7 Митного кодексу України, віднесено до компетенції Держмитслужби. Крім того, суд зазначив, що предметом розгляду у цій справі є правомірність винесення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 грудня 2019 року №UA204130/2019/00003, якою відповідачем відмовлено ПП «ЛС-ГРУП» в прийнятті митної декларації №UA204130/2019/300041 від 09 грудня 2019 року, в той час, як позивач просив зобов`язати Поліську митницю Держмитслужби відновити для позивача застосування преференцій для товару, що було оформлено згідно з митною декларацією від 09 грудня 2019 року №UA204130/2019/300065, оформлення якої не є предметом розгляду цієї справи.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.246 Митного кодексу України (далі МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частини 1, 2 ст. 257 МК України передбачають, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч.6 ст.257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з ч.1 ст.318 МК України усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

Частини 2, 3 ст.318 МК України передбачають, що митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Згідно з ч.5 ст.280 Митного кодексу України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст.281 МК України передбачає, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

При цьому, статтею 43 цього Кодексу передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Пункт 5 ч.3 ст.44 МК України передбачає, що документи, які підтверджують країну походження товару, не вимагаються у разі, якщо це передбачено міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).

Порядок визначення походження товарів викладений у Протоколі I - Протокол щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва, до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Протокол І).

Відповідно до п.1 ст.16 Протоколу І (Протокол щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва) до Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларації, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», наданої експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку до цього Протоколу.

Статтею 22 Протоколу 1 встановлено вимоги до складання експортером декларації інвойс, зазначеної в статті 16 (1) (b) цього Протоколу. Зокрема, у пункті 4 вказаної статті зазначено, що складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту.

Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.

Проаналізувавши вказані вище норми, колегія суддів дійшла висновку про те, що з метою підтвердження преференційного походження товару експортер продукції може скласти декларацію інвойс, що полягає у здійсненні на комерційному документі (в тому числі інвойсі) запису (шляхом друкування або від руки з дотриманням вимог статті 22 Протоколу І) тексту декларації, наведеного у Додатку IV до Протоколу І. Таким чином, така декларація є невід`ємною частиною відповідного комерційного документа.

У Додатку IV Протоколу І до Угоди наведено текст декларації інвойс різними мовами, в тому числі і англійська версія, та зазначено про необхідність проставляння відміток «місце і дата», а також «підпис експортера, додатково прізвище та ім`я особи, яка підписала декларацію, має бути зазначено розбірливо». Разом з тим, Додаток IV також передбачає, що ці свідчення можуть не зазначатись, якщо інформація міститься безпосередньо в документі. У випадку, коли не вимагається підпис експортера, звільнення від підпису також передбачає й звільнення від зазначення прізвища та ім`я особи, що підписує.

Відповідно до ст.30 Протоколу І до Угоди виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження й документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних з імпортуванням товарів, не спричиняє «ipso facto» нікчемності такого підтвердження походження, якщо встановлено у належний спосіб, що цей документ відповідає представленим товарам.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження походження товару для застосування преференційного режиму оподаткування за ставкою ввізного мита 0% під час митного оформлення, декларант надав митному органу декларацію - інвойс від 05 грудня 2019 року № 191205.7-ASC/LSG.

Однак Поліською митницею Держмитслужби прийнято оскаржувану картку відмови у зв`язку з тим, що преференційне походження ідентичних товарів (експортованих тим же експортером AUTOSCOUT 24 S.R.O.) з Європейського Союзу не підтверджено митними органами Чехії.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

Враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів вважає, що у випадку встановлення відповідачем невідповідності відомостей у наданій ПП «ЛС-ГРУП» декларації - інвойсі від 05 грудня 2019 року № 191205.7-ASC/LSG, контролюючий орган, відповідно до положень ст.45 МК України та Протоколу І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» наділений повноваженнями звернутися до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цього документа про походження товару чи надання додаткових відомостей, а також звернутися до експортера, який склав декларацію інвойс, про надання всіх належних документів на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що відповідач звертався до компетентних організацій країни, зазначеної, як країна походження товару та з запитом про проведення перевірки цього документа про походження товару. Крім того, не звертався до експортера, який склав декларацію інвойс та надання всіх належних документів на підтвердження статусу походження спірного товару.

Покликання відповідача на те, що преференційне походження ідентичних товарів, експортованих Компанією «AUTOSCOUT 24 S.R.O.» з Європейського Союзу, не підтверджено митними органами Чеської Республіки, про що вказано у листі від 06 грудня 2018 року № 66976/2018-900000-073 (а. с. 43), колегія суддів відхиляє та не приймає їх до уваги, оскільки цей лист не стосується сідельного тягача марки - TRAILOR, моделі - SYY3KE, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 , щодо якого відмовлено у застосуванні преференційного тарифу, а стосується інших товарів, зокрема: «сідельний тягач DAF XF105.410, № шасі НОМЕР_3 »; «комбайн зерновий Class Lexion 450, серійний номер № 45404459, в комплексі з жниваркою зернозбиральною»; «в вантажний автомобіль Mersedes-Benz BA75» № шасі НОМЕР_4 »; «комбайн зерновий John Deer 96601 WTS, серійний номер № Z09660A078032»; «екскаватор JCB JS 220 LC, серійний номер № НОМЕР_5 », тобто інших товарів, що експортувалися Компанією «AUTOSCOUT 24 S.R.O.».

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги покликання відповідача на інформацію Департаменту адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Державної фіскальної служби України, згідно з якою доведено митним органам лист уповноваженого органу Польщі від 10 жовтня 2019 року щодо не підтвердження преференційного походження товарів транспортних засобів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару EUR.1, які видані експортерові AUTOSCOUT 24 S.R.O. (Rybna 716/24, Stare Mesto, 11000, Praha, CZ), відповідно до Протоколу І «Щодо визначення концепції «товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол І) до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами- членами, з іншої сторони (далі-Угода).

Так, вказані у ньому обставини не згадуються в переліку випадків обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару, зазначених у листі ДФС України від 03 березня 2017 року №5466/7/99-99-19-03-17 Про здійснення верифікації (перевірки достовірності) документів про походження товару з країн Європейського Союзу.

Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, у випадку, наведеному у листі уповноваженого органу Польщі від 10 жовтня 2019 року при декларуванні товарів, на підтвердження преференційного походження товару декларантом було подано сертифікат з перевезення товару EUR.1, разом з тим, за митною декларацією №UA204130/2019/300065 від 09 грудня 2019 року, що є предметом розгляду у цій справі, походження товару підтверджується декларацією-інвойсом №191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019 року, виданою експортером AUTO SCOUT 24 S.R.O.

При цьому, зауважень щодо форми та змісту, наданої ПП «ЛС-ГРУП» декларації-інвойс №191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019 року, вимогам Протоколу І чи його достовірності, в митного органу не виникало.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що до декларації декларантом додано: рахунок-фактура (інвойс) №191205.7-ASC/LSG від 05 грудня 2019 року; міжнародну товарно-транспортну накладну Б/Н від 05 грудня 2019 року; декларація про походження товару №0380 від 05 грудня 2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18 січня 2013 року; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №18429/19 від 09 грудня 2019 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №11/19-А24 від 26 серпня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення №19PL301010E1015774 від 05 грудня 2019 року.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, проаналізувавши вказані документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу щодо застосування преференційного режиму на сідельний тягач марки - TRAILOR, моделі - SYY3KE, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 , а тому відсутні підстави щодо прийняття оскаржуваної картки відмови, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є підставними і підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача відновити для ПП «ЛС-ГРУП» застосування преференцій для товару, що був оформлений згідно з митною декларацією від 09 грудня 2019 року № UA204130/2019/300065, то судом першої інстанції правильно зазначено, що застосування преференцій, зокрема відновлення або скасування режиму вільної торгівлі тощо, законодавцем відповідно до частини 1 статті 7 Митного кодексу України, віднесено до компетенції Держмитслужби; крім того, статтею 257 МК України встановлена відповідна процедура декларування, яка передбачає подання декларантом митних декларацій та внесення в них відповідних відомостей та змін, їх відкликання.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року справа № 803/1208/17.

Крім того, предметом розгляду у цій справі є правомірність винесення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 грудня 2019 року №UA204130/2019/00003, якою відповідачем відмовлено ПП «ЛС-ГРУП» в прийнятті митної декларації №UA204130/2019/300041 від 09 грудня 2019 року, в той час, як позивач просить суд зобов`язати Поліську митницю Держмитслужби відновити для позивача застосування преференцій для товару, що було оформлено згідно митної декларації від 09 грудня 2019 року №UA204130/2019/300065, оформлення якої не є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства ЛС-ГРУП.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені сторонами в апеляційних скаргах обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Поліської митниці Держмитслужби та Приватного підприємства "ЛС-ГРУП" залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі № 140/6692/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 27 листопада 2020 року.