Справа № 380/2125/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2125/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської міської ради (79008 м. Львів пл. Ринок 1) про визнання протиправною та скасування ухвали -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивачка, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради (далі - відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати підпункт 5.2 пункту 5 в частині: «Рекомендувати не здійснювати реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах…», «…Виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями … є підставою для підготовки управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування проекту ухвали про вилучення таких тимчасових споруд з Комплексної схеми» та підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 в частині ухвалення підпункту 5.2 пункту 5 та підпункту 7.8 пункту 7 є очевидно незаконною, протиправною, прийнятою всупереч чинному законодавству про захист економічної конкуренції та права власності. Вважає, що до повноважень органів місцевого самоврядування належить виключно встановлення режиму роботи суб`єктів господарювання, відтак при прийнятті на пленарному засіданні оскаржуваних пунктів ухвали № 6107 від 26.12.2019 Львівська міська рада вчинила дію, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання створено дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами - супермаркетами та стаціонарними магазинами, в яких реалізація алкогольних та слабоалкогольних напоїв цією ухвалою не врегульована та не заборонена. Вважає, що правові підстави для вилучення тимчасової споруди з Комплексної схеми з підстав реалізації у такій алкогольних та слабоалкогольних напоїв відсутні, відтак, на думку позивачки, ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 підлягає скасуванню в частині скасуванню в частині підпункту 5.2 пункту 5 та підпункту 7.8 пункту 7.

Ухвалою від 17.03.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 07.07.2020 суд перейшов до розгляду справи № 380/2125/20 за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених статтею 264 КАС України.

Ухвалою суду від 15.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 47804 від 23.09.2020 та вх. № 60799 від 17.11.2020 повторно), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування зазначив, що ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено вичерпний перелік місць, де забороняється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Вважає, що право на визначення додаткових місць, у яких забороняється роздрібна торгівля алкогольними напоями, чітко визначено чинними нормативно-правовими актами України, і лише в разі відсутності встановленої органами місцевого самоврядування заборони на реалізацію алкогольних напоїв, обмежень щодо реалізації алкогольних напоїв у дрібнороздрібній мережі, заборони щодо реалізації алкогольних напоїв на законодавчому рівні немає. Вважає, що оскаржувана ухвала є актом індивідуальної дії, відтак Львівська міська рада виступає у спірних правовідносинах як власник конструктивного елемента благоустрою, я не як регуляторний орган. Вважає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У судове засідання, яке відбулося 24.11.2020, сторони не прибули.

Від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 10610ел від 24.11.2020) у зв`язку з його перебуванням на самоізоляції через контакт із особою, у якої діагностовано COVID-19.

Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ШКІ 406. Жодних клопотань на адресу суду не надходило.

Суд розглянув клопотання представника позивачки та зазначає таке.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Виключний перелік підстав, за наявності хоча б однієї із яких у суду виникає обов`язок відкладення розгляду справи в межах встановленого КАС України строку, наведено у ч. 2 ст. 205 КАС України. До таких належать, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З аналізу зазначених норм слідує, що у разі неявки у судове засідання позивачки (її представника), належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, обов`язок суду відкласти розгляд справи виникає лише у разі, якщо: така неявка є першою; позивачка або її представник повідомили причини неявки та такі визнано судом поважними.

Зі змісту надісланого на адресу суду клопотання встановлено, що підставою для відкладення розгляду справи представник ФОП ОСОБА_1 вказує його перебування на самоізоляції у зв`язку з тим, що він контактував з особою, у якої діагностовано COVID-19.

Відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 641 від 22.07.2020 (далі - постанова № 641) з метою протидії поширенню COVID-19 та моніторингу самоізоляції використовується електронний сервіс «Вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - система).

Самоізоляції підлягають особи, які мали контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування (пп. 1 п. 20 постанови № 641).

Відповідно до п. 21 постанови № 641 до системи вноситься інформація про осіб, які потребують самоізоляції:

лікуючим лікарем - про осіб, щодо яких є підозра на інфікування, або осіб, які хворіють на COVID-19 та не потребують госпіталізації, про перелік осіб, які мали контакт з пацієнтом із підтвердженим випадком COVID-19;

працівниками державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю - стосовно осіб, які мали контакт з пацієнтом із підтвердженим випадком COVID-19 та несуть ризик поширення хвороби.

За погодженням з лікуючим лікарем або працівниками державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю особа, яка потребує самоізоляції, вносить до системи інформацію, передбачену підпунктами 1-8 пункту 24 цієї постанови, самостійно через мобільний додаток.

Отже, інформація про осіб, які мали контакт з пацієнтом із підтвердженим випадком COVID-19, повинна вноситися до електронного сервісу «Вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено: якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ураховуючи те, що до клопотання про відкладення розгляду справи представник позивачки не долучив жодних доказів на підтвердження факту його перебування на самоізоляції, суд, керуючись положенням ч. 9 ст. 205 КАС України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заеречення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Львівською міською радою 26.12.2019 прийнято ухвалу «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» № 6107 (далі - ухвала № 6107, оскаржувана ухвала) (а.с. 35, 36), якою, серед іншого, ухвалено:

5.2. Рекомендувати не здійснювати реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах… Виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями, … є підставою для підготовки управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування проекту ухвали про вилучення таких тимчасових споруд з Комплексної схеми.

7.8. Встановити мораторій терміном до 31.12.2024 на доповнення до переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого цією ухвалою, новими тимчасовими спорудами.

Контроль за виконанням ухвали покладено на заступника місткого голови з містобудування.

При прийнятті вказаної ухвали орган місцевого самоврядування керувався, зокрема, Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» № 244 від 21.10.2011, та мав на меті впорядкування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.

Позивачка вважає, що пп. 5.3 п. 5 та пп. 7.8 п. 7 ухвали № 6107 незаконно обмежує її право на здійснення підприємницької діяльності, відтак звернулася до суду із цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Щодо правової природи ухвали Львівської міської ради № 6107 суд зазначає таке.

Пунктом 1 ухвали № 6107 затверджено перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (далі - Комплексна схема) згідно з додатком.

Пункти 2 та 3 носять ознаки розпорядчого документа, оскільки дають вказівки підпорядкованим відповідачу органам та посадовим особам.

Оскаржуваний позивачкою підпункт 5.2 пункту 5 ухвали № 6107 передбачає негативні наслідки здійснення підприємницької діяльності з реалізації алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах без обмеження кола осіб.

Пунктом 6 ухвали № 6107 визначено врегульовано порядок дій суб`єктів підприємницької діяльності, тимчасові споруди яких не увійшли до Комплексної схеми.

Зміст спірної ухвали у переважній більшості стосується необмеженого кола осіб та запроваджує для останніх певні правила, що дозволяє суду кваліфікувати її як нормативно-правовий акт.

Крім цього, оскаржувана ухвала органу місцевого самоврядування відповідає ознакам регуляторного акта, оскільки спрямована на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання (ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-IV від 11.09.2003 (далі - Закон № 1160-IV)).

На підтвердження прав, які вважає порушеними спірною ухвалою, позивачкою подано договір на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд № Г-992-17 від 17.08.2017; договір № Г-992-17(Д-18) про внесення змін до вказаного договору; паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності; ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, які у своїй сукупності вказують на наявність у позивачки матеріального інтересу у спірних правовідносинах.

При наданні оцінки законності та відповідності ухвали № 6107 актам вищої юридичної сили суд враховує таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на зайняття підприємницькою діяльністю, яка не заборонена законом, гарантовано ст. 42 Конституції України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 92 Конституції України лише законами України визначаються правові засади і гарантії підприємництва.

У свою чергу органи місцевого самоврядування приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, лише в межах повноважень, визначених законом (ст. 144 Конституції України).

Аналогічні за змістом правила закріплено у Господарському кодексі України (далі - ГК України).

Частиною першою ст. 8 ГК України визначено статус органів місцевого самоврядування, відповідно до якого вони не є суб`єктами господарювання (не є особами приватного права).

Загальні принципи господарювання в Україні закріплено у ст. 6 ГК України, серед яких свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, та заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Відносини суб`єктів господарювання з органами місцевого самоврядування врегульовано ст. 23 ГК України.

Спірні у межах цієї справи відносини базуються, серед інших, на таких правилах:

- органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом;

- правові акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов`язковими для виконання усіма учасниками господарських відносин, які розташовані або здійснюють свою діяльність на відповідній території;

- незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб`єктів господарювання забороняється. Не допускається видання правових актів органів місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів (послуг) на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Крім цього, відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування» № 280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні здійснюється в тому числі на принципі законності.

Частиною першою ст. 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 24 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною першою ст. 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Наведені вище норми законодавства дають підстави для висновку, що органи місцевого самоврядування повинні діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та не допускати незаконного втручання у господарську діяльність суб`єктів господарювання.

Суд зазначає, що діяльність органів місцевого самоврядування в Україні ґрунтується на спеціально-дозвільному принципі правового регулювання, відповідно до якого органам місцевого самоврядування «дозволено лише те, що прямо передбачено законом» і саме такий принцип відображено у ст. 19 Конституції України.

Закріплення на конституційному рівні спеціально-дозвільного принципу має важливе значення як для побудови в Україні демократичної, правової держави та становлення і розвитку інститутів громадянського суспільства, так і для забезпечення стабільності та непорушності існуючого конституційного ладу. Цей принцип покликаний забезпечити ефективне та прогнозоване функціонування всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, оскільки зобов`язує їх діяти виключно у визначених Конституцією та законами України межах і лише у закріплений ними спосіб та принцип, що є необхідною передумовою забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Безпосереднім важливим наслідком практичної дії вказаного принципу є стабільність правової системи держави, а відтак і стабільність конституційного ладу та його засад.

Щодо підстав прийняття оскаржуваної ухвали № 6107 та межі повноважень органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах суд зазначає таке.

Зі змісту ухвали № 6107 судом встановлено, що при її прийнятті Львівська міська рада керувалася, зокрема, Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» № 244 від 21.10.2011.

Відповідно до п. 44-1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Частиною першою ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон № 481/95-ВР) забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів:

особами, які не досягли 18 років;

особам, які не досягли 18 років;

у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв;

у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій;

у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі);

з торгових автоматів;

на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива);

поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар);

у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет;

з рук;

у невизначених для цього місцях торгівлі.

Як встановлено ч. 3 цієї статті на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів.

Крім цього, ч. 9 ст. 15-3 Закону № 481/95-ВР визначено, що сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

Наведені норми вказують на те, що повноваження органу місцевого самоврядування обмежуються встановленням заборони:

продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби;

на час проведення масових заходів.

Спірною ухвалою рекомендовано не здійснювати торгівлю реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах та визначено наслідки виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями.

Суд зазначає, що законодавство не наділяє орган місцевого самоврядування повноваженнями забороняти реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах, що вказує на порушення відповідачем положень ст. 19 Конституції України та інших перелічених вище правових норм. Вказане свідчить про протиправність та невідповідність оскаржуваного підпункту 5.2 п. 5 ухвали № 6107 правовим актам вищої юридичної сили.

При встановленні обставин дотримання процедури прийняття регуляторного акта суд зазначає таке.

Статтею 4 Закону № 1160-IV визначено, що принципами державної регуляторної політики є:

доцільність - обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми;

адекватність - відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятних альтернатив;

ефективність - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб`єктів господарювання, громадян та держави;

збалансованість - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави;

передбачуваність - послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності;

прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Особливості здійснення державної регуляторної політики органами та посадовими особами місцевого самоврядування передбачено розділом VІ Закону № 1160-IV.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем всупереч положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України не надано жодних доказів на підтвердження дотримання процедури прийняття регуляторного акта, що також вказує на незаконність оскаржуваної ухвали.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивачки на Закон України «Про захист економічної конкуренції», оскільки такий у межах спору в цій справі визначає процедуру контролю компетентними органами, а не судом, за антиконкурентними діями органів місцевого самоврядування.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо часткового скасування підпункту 5.2 пункту 5 ухвали Львівської міської ради «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» № 6107 від 26.12.2019.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 160 КАС України позивач (особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду) у позовній заяві зазначає виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначає докази, що підтверджують вказані обставини. Позивач не повинен обґрунтовувати звернення до суду лише власними переконаннями про вплив тих чи інших рішень суб`єкта владних повноважень на його правове становище. Для надання особі судового захисту суд повинен встановити, чи дійсно порушено право, свободу чи інтерес позивача, а якщо таке порушення дійсно відбулося - пересвідчитися, що таке спричинено саме відповідачем. При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення прав, свобод чи інтересів позивача повинен довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Оскільки у позовній заяві ФОП ОСОБА_1 не навела жодних обставин та не долучила до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження факту порушення її прав чи інтересів оскаржуваним пп. 7.8 п. 7 ухвали № 6107, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних в частині визнання такого підпункту протиправним та скасування та про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивачки належить стягнути понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та нечинним підпункт 5.2 пункту 5 ухвали Львівської міської ради «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» № 6107 від 26.12.2019 в частині: «Рекомендувати не здійснювати реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах…», «…Виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями … є підставою для підготовки управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування проекту ухвали про вилучення таких тимчасових споруд з Комплексної схеми».

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради (79008 м. Львів пл. Ринок 1; код за ) сплачений судовий збір у розмірі 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) гривню 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку з відсутністю судді Качур Р.П. у період з 25.11.2020 по 27.11.2020 включно на роботі повний текст рішення виготовлено та підписано в перший робочий день судді - 30.11.2020.

Суддя Р.П. Качур