Справа № 200/9603/20-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 р. Справа№200/9603/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії щодо невиплати пенсії за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року;

- стягнути заборгованість з пенсії за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року у розмірі 2100 грн.,

- стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є одержувачем пенсії по інвалідності. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції в його населеному пункті вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до міста Маріуполя, де отримав статус внутрішньо переміщеної особи. 09.06.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо зміни місця проживання в межах міста, додавши довідку внутрішньо переміщеної особи, проте не отримав пенсійні виплати за липень 2020 року. Позивач вважає дії щодо невиплати пенсії протиправними, оскільки вони порушують його конституційне право на пенсійне забезпечення. Спричинення моральної шкоди позивач зазнав у вигляді погіршенні здоров`я внаслідок неможливості купити ліки для проходження постійного лікування. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 20 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення у справі та відкрито спрощене позовне провадження.

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області проти задоволення позовних вимог заперечило, надало письмовий відзив, де зазначило, що позивач дійсно перебуває в управлінні на обліку як внутрішньо переміщена особа. 12.06.2020 року позивачу змінено район проживання відповідно до його заяви та одночасно здійснено запит на підтвердження дії довідки внутрішньо переміщеної особи. 19.06.2020 року до управління надійшло задовільне рішення комісії про поновлення соціальних виплат позивачу, проте 22.06.2020 року вже були сформовані виплатні відомості на липень 2020 року. Щодо виплати зазначеної пенсії відповідач посилається на умови додаткового фінансування згідно з окремим порядком виплат за минулий період. На підставі зазначеного відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та постановами Кабінету Міністрів України, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні моральної шкоди, як не підтвердженої.

З`ясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та які є докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки від 01.06.2020 року № 1413- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_2 .

Позивач перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як одержувач пенсії по інвалідності.

З наданої відповідачем довідки випливає, що позивачу нарахована, але не виплачена пенсія за липень 2020 року.

На підтвердження спричиненої моральної шкоди позивач надав витяг з амбулаторної карти хворого, а також копії чеків про придбання ліків в квітні 2020 року на суму - 2012 грн., а в серпні 2020 року додатково на суму 318,97 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

З урахуванням встановлених у справі обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

У відповідних положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19).

Виключно законами України визначаються:[…] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (стаття 92).

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 встановлено, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено:

Стаття 5. Сфера дії Закону

1. Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 49. Припинення та поновлення виплати пенсії

1. Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом […].

Чинний механізм виплати пенсій, який поєднує право на пенсію з реєстрацією пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, призвів до численних звернень до суду з адміністративними позовами про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії відповідними територіальними управліннями Пенсійного фонду України.

Враховуючи те, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами, в тому числі постановами Кабінету Міністрів України.

Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як з підстав перевірки місця фактичного проживання.

За змістом наведених конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанови Кабінету Міністрів України з приводу здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам є підзаконними нормативно-правовими актами, які обмежують встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справи встановлено, що згідно з довідкою з ІКІС: Підсистеми призначення та виплати пенсії, позивачу нарахована, але не виплачена пенсія за липень 2020 року в розмірі 2100,00 грн.

Суд враховує, що до моменту порушення прав позивача, йому була призначена пенсія, отже, витрати на її сплату були заплановані та передбачені відповідним бюджетом Пенсійного фонду.

Крім того, суд зауважує, що з відповіді Маріупольського ОУПФУ на запит позивача випливає, що останній звернувся із заявою про зміну району проживання 09.06.2020 року. У той же день відповідачем зроблений запит до департаменту соціального захисту, з якого вже 19.06.2020 року надійшло задовільне рішення комісії. Проте, відповідач повідомляє, що 22.06.2020 року були сформовані виплатні відомості за липень 2020 року. З обставин справи випливає, що у вказаних відомостях не було передбачено виплати пенсії позивачу.

Наведені обставини свідчать про відсутність також будь-яких фактичних підстав для припинення виплати пенсії позивачу, а таке припинення пов`язано з недбалими, в порушення вимог законодавства, діями працівників Маріупольського ОУПФУ, пов`язаними з безпідставним виключенням позивача з відомості на виплату пенсії.

З урахуванням встановлених обставин, вирішуючи справу в частині позовних вимог про стягнення боргу з пенсійних виплат суд зазначає про таке.

Відповідно до змісту частини 2 статті 245 КАС У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю […].

Вказаним нормам кореспондують норми статті 5 КАС України.

При розгляді цієї справи судом встановлений факт протиправності дій відповідача, який знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з негативними наслідками для позивача, пов`язаними з неотриманням останнім належних йому сум пенсії. Крім того, судом встановлено, що вказана бездіяльність суперечить встановленим функціональним обов`язкам відповідача та не відповідає спеціальним нормативним актам, які регулюють його діяльність. За вказаних обставин допущені відповідачем порушення виходять за межі його компетенції та містять всі ознаки деліктного правовідношення, що є підставою для застосування пункту 6 частини 2 статті 245 КАС України шляхом стягнення з відповідача шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю, в розмірі невиплаченої пенсії.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 з вини відповідача не отримав суму пенсійних виплат за липень 2020 року і вказане порушення на час розгляду справи не усунуто. Зі свого боку в обґрунтування наявності моральної шкоди позивач надав відомості про стан здоров`я, які свідчать про наявність численних захворювань, та витрати, які він поніс на придбання ліків.

Крім того, суд враховує, що не отримання пенсійних витрат з вини відповідача призвело до неможливості використати вказані грошові кошти на задоволення звичайних життєвих потреб, вказані обставини є очевидними та не потребують наявності додаткових доказів.

Таким чином, судом встановлена як наявність заподіяння позивачу моральної шкоди, так і наявність причинного зв`язку заподіяння такої шкоди з протиправної винною поведінкою відповідача.

Суд вважає, що через порушення права на пенсійне забезпечення був порушений нормальний уклад життя позивача, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначення суми у відшкодування моральної шкоди суд виходить із характеру порушення прав, розміру заборгованості, тривалості порушення прав позивача, обсягу страждань, яких він зазнав. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди 500 грн., тим самим частково задовольнивши вимоги в цій частині.

Частиною 1 статті 382 КАС України, передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З огляду на викладене, встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

З наведених підстав суд вважає за необхідне встановити судовий контроль шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у справі № 200/9603/20-а.

Відповідно до частини 2 статті 133 КАС якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду двох позовних вимог майнового та немайнового характеру в сумі 1681,60 грн.

Керуючись статтями 2, 133, 241-246, 255, 295-297, 382 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 «а», ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 «а», ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з пенсії за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року у розмірі 2100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 «а», ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди суму 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 «а», ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України - 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подати звіт про виконання рішення суду у строк - один місяць з дня набрання законної сили рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/9603/20-а.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов