Справа № 160/10706/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
07 вересня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області, якій позивач просить суд:
21 жовтня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зміст якої дублює відомості, викладені в позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 30.11.2020 року 13:00 год.
Представникпозивача у судове засідання не прибув про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином.
Представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 (далі позивач) ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Азербайджан.
З 12.02.2019 року позивач перебуває у шлюбі із громадянкою України ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .
З матеріалів справи вбачається, що на ім`я позивача було видано Посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019, строком дії до 20.08.2020 року.
Згідно Довідки № 1102 від 19.09.2019 року, зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , (а.с.13).
15.07.2020 року громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову серії ПР МЗП №000756 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 17.07.2020 на адресу Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області було направлено листа із зазначенням всіх виявлених обставин справи для прийняття рішення щодо скасування посвідки на тимчасове проживання, а також лист Запорізького НДЕКЦ МВС України від 24.07.2020 року, який підтвердив співпадіння слідів пальців рук на дактилокартах громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, на час прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, визначався та встановлювався Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.
Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Відповідно до частини 14 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.
Згідно з частиною 14 статті 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».
Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання, визначається Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25 квітня 2018 року (далі Порядок № 322).
Відповідно до пунктів 1, 4 Порядок № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні, посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.
Пунктом 16 Порядку № 322 передбачено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Підпунктом 1 пункту 63 Порядку № 322 встановлено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.
Відповідно до пункту 64 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування
Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття (пункт 65 Порядку № 322).
Згідно з пунктом 77 Порядку №322 рішення про скасування посвідки може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.
Аналіз наведених норм законодавства вказує на те, що посвідка на тимчасове проживання може бути скасована територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав за наявності підстав, визначених Порядком № 322, зокрема, отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.
Таким чином, дана норма чітко визначає, що посвідка на тимчасове проживання може бути скасована у разі подання іноземцем неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.
Так, судом встановлено, що Головне управління ДМС України у Дніпропетровській області 24 липня 2020 року отримало лист Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області № 2312/2828-20 від 24.07.2020 року, згідно якого, вбачається, що за результатами перевірки підтверджено співпадіння слідів пальців рук на дактилокартах громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі заяви-анкети № 193218000 від 16.08.2019 року просив внести до Єдиного державного реєстру інформацію у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання, підставою для видачі зазначив возз`єднання сім`ї з громадянкою України. До заяви було надано свідоцтва про шлюб, актового запису про шлюб № 50 від 12.02.2019, договір добровільного медичного страхування 1769125 від 16.08.2019 року, копію паспорта дружини, копію паспорта громадянина Республіки Азербайджан № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з перекладом на українську мову.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень (справа №333/2792/16-к), на підставі вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, на підставі якої призначино йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 31 травня 2016 року покарання у виді штрафу.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року, яка залишена без змін Дніпропетровський апеляційний адміністративний судом 08.11.2017 року: примусово видворено за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Міністерством внутрішніх справі Республіки Азербайджан 01.05.2009 року, дійний до 29.04.2019 року, клопотання Комунарського РВ в м. Запоріжжя УДМСУ в Запорізькій області задоволено: затримано громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк не більше 6 (шести) місяців. (Справа № 333/3748/17).
Таким чином, позивачем була подана неправдива інформація під час оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, що є тим юридичним фактом, з яким пов`язаний обов`язок відповідача скасувати відповідну посвідку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.06.2018 по справі 825/1340/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області отримавши інформацію 24 липня 2020 року від Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС в Запорізькій області про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, правомірно прийняло рішення 27 липня 2020 року про скасування посвідки, яке було направлено на адресу, яка була зазначено позивачем у заяві-анкеті № 193218000 від 16.08.2019 року у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання, а саме АДРЕСА_2 (а.с.60).
Суд зауважує, що позивач не спростовую інформацію, яка стала підставою для скасування посвідки, а лише посилається на не дотримання строків прийняття оскаржуваного рішення, його форми та не направлення його за місцем проживання. Однак, вказані доводи позивача спростованні наданими суду доказами відповідачем, які містяться в матеріалах справи.
Оцінюючи рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що таке прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, неупереджено та з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (N 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) N 303-A, пункт 29).
Підсумовуючи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 5, 77, 241 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя А.О. Коренев