Справа № 160/938/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року Справа № 160/938/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
за участі секретаря судового засідання Закопай А.Р.
представника позивача Кузьменко Ю.І.
представника відповідача Павлюка М.Г.
23.01.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради від 23.12.2019 року № ОМС-ДН3167/1538/АВ/ТД/ФС.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.12.2019 року Інспекцію з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради винесено постанову № ОМС-ДН3167/1538/АВ/ТД/ФС про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якій вказано, що позивачем порушено вимоги ч.1, ст. 21 КЗпП України, оскільки останній використовує найману працю осіб без відповідного оформлення трудових відносин та зобов`язано сплатити штраф у розмірі 500 760, 00 гривень. Однак, позивач не погоджується з вказаною постановою, та вважає її винесеною з порушенням чинного законодавства України, оскільки жодного з порушень встановлених в акті № ОМС-ДН3167/1538/АВ від 26.11.2019 року, не було допущено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
21.02.2020 року відповідач, заперечуючи проти позову, надав відзив, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що 29.10.2019 року з 14.00 години інспектором праці інспекції із використанням засобу аудіо -, фото - та відеотехніки, було розпочато інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( Місце проживання фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_2 . Фактичне місце здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ). На момент початку проведення інспекційного відвідування, зафіксовано 4 особи, які працювали 29.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_5 . Документів, що свідчать про відповідне/належне оформлення працівників не надано. Згідно Витягу з реєстру платників податку від 23.08.2019 року вбачається, що місце проживання господарської діяльності АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 , а з Витягу від 25.11.2019 року значиться АДРЕСА_7 . Витяг з реєстру платників податку від 25.11.2019 року охоплює період саме станом на день його формування, а інспекційне відвідування почалось з 29.10.2019 року. Тобто, даним Витягом не може бути підтверджено, що єдиним місцем ведення господарської діяльності є АДРЕСА_7 , на момент початку інспекційного відвідування. 29.10.2019 року під час інспекційного відвідування було встановлено, що однією з чотирьох працівниць являлась ОСОБА_2 , даний факт підтверджується: відеозаписом під час інспекційного відвідування; фотографією з соціальної мережі (Facebook), де вказано місце роботи "пекарь в Франс.уа"; з письмових поясненнях фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин також значиться - адміністратор ОСОБА_2 . Процес інспекційного відвідування було зафіксовано засобами відеотехніки та долучено до акту інспекційного відвідування від 26.11.2019 року № ОМС-ДН3167/1538/АВ.
27.02.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, якою підтримано позицію викладену в позовні заяві. Позивачем надані пояснення в яких зазначено, що під час проведення перевірки він неодноразово повідомляв, що не здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_5 , на підтвердження чого надавались копії договору оренди та актів приймання-передачі до договору. Так, позивач припинив орендне використання приміщення за адресою: АДРЕСА_5 та повернув його за актом 05.07.2019 року. Позивач зазначає, що з наданих відповідачем відео-матеріалів вбачається, що перевіряючим було надано документи суб`єкта господарювання, який здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_5 , при цьому вони не вимагали надати їм документи про оформлення трудових відносин з чотирма особами, що працювали 29.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_5 . Так, в оскаржуваній постанові відповідачем вказано: "Документів що свідчить про відповідне оформлення трудових відносин з працівниками у кількості 4 осіб, які працювали 29.10.2019 року, за адресою: АДРЕСА_5 під час інспекційного відвідування не надано ". При цьому, позивач не міг надати такі документи, оскільки не здійснює господарську діяльність за вказаною адресою. Позивач також зазначає, що під час проведення перевірки відповідачем не перевірялось чи перебувала ОСОБА_2 трудових відносинах станом на 29.10.2019 року. Між тим, громадянку ОСОБА_2 було звільнено 30.06.2019 року за угодою сторін відповідно до п. 1 с. 36 КЗпП України на підставі наказу № 21-К від 27.06.2019 року. Таким чином, трудові відносини між громадянкою ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 припинились 30.06.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року частково задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову, та зупинено стягнення на підставі постанови Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради від 23.12.2019 року № ОМС-ДН3167/1538/АВ/ТД/ФС до набрання законної сили рішення у адміністративній справі №160/938/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови.
25.03.2020 року представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь відзив, в яких він не погоджується з доводами позивача наведеними у відповіді на відзив.
В судовому засіданні 07.10.2020 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.
В судовому засіданні 07.10.2020 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та відеозапис, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.10.2015 року, основним видом економічної діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З витягу з Реєстру платників єдиного внеску від 23.08.2019 року вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 , АДРЕСА_8 .
За результатами проведеного інспекційного відвідування було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування № ОМС-ДН 3167/1538/НП, у зв`язку з відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням.
29.10.2019 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради винесена вимога про надання/поновлення документів № ОМС-ДН 3167/1538/НД, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 надати відповідачу визначені в ній документи в строк до 08.11.2019 року, яка направлена на адресу АДРЕСА_2 .
05.11.2019 року та 08.11.2019 року ФОП ОСОБА_1 надано відповіді на вимогу № ОМС-ДН 3167/1538/НД від 29.10.2019 року, в яких, зокрема, зазначено, місцем проведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно витягу з Реєстру платників єдиного податку є АДРЕСА_9 .
Так, у вказаній відповіді позивач вказує, що не був обізнаний про інспекційне відвідування і не зобов`язаний був перебувати за місцем реєстрації, або здійснення ним господарської діяльності. Стосовно витребуваних документів за період з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року вказано, що станом на 08.11.2019 року в трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_1 перебувають три особи - ОСОБА_4 (прийнятий на роботу з 18.10.2019 року), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З 01.01.2019 року в трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_1 перебували також: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Працю фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру ФОП ОСОБА_1 в 2019 році не використовував, відповідно договорів і актів не укладав і не підписував. Всі особи працювали і працюють на посадах продавців продовольчих товарів, код за Класифікатором професій ДК 003:2010 5220. В підтвердження вказаного були надані такі документи: копія посадової інструкції, копії трудових книжок працівників (які працювали на момент інспекційного відвідування).
За результатами проведеного інспекційного відвідування будо складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування № ОМС-ДН 3167/1538/НП, у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; відсутністю документів, які вимагались інспекторами праці, ведення яких передбачено законодавством про працю.
08.11.2019 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради винесена вимога про надання/поновлення документів № ОМС-ДН 3167/1538/ПД, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 12.11.2019 року поновити (необхідне відмити) документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування, а саме: завірені та прошиті копії Графіків роботи при відрядній оплаті праці за період з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року; завірені та прошиті копії Розрахунково-виплатних відомостей з оплати праці за період з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року; завірені та прошиті копії наказів та заяв працівників про відпустки за період з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року; завірені та прошиті копії наказів на працівників, які є внутрішніми сумісниками за період з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року.
11.11.2019 року ФОП ОСОБА_1 надано відповідь на вимогу № ОМС-ДН 3167/1538/НД від 29.10.2019 року, в якій, зокрема, зазначено, ФОП ОСОБА_1 є само зайнятою особою, фактичним місцем проведення господарської діяльності є АДРЕСА_9 . В своїй діяльності ОСОБА_1 використовує працю найманих осіб, в залежності від власної діяльності, сезонності та інших факторів, які впливають на реалізацію продукції. Стосовно надання графіків роботи при відрядній оплаті праці зазначено, що ФОП ОСОБА_1 відрядна оплата праці не застосовується. Крім того, жоден з працівників ФОП ОСОБА_1 у вказаний період не працював на умовах сумісництва. А також вказано, що надані всі зведені розрахунково-платіжні відомості по заробітній платі усіх найманих працівників ФОП ОСОБА_1 за період 01.01.2019 року по 01.10.2019 року, з інформацією про здійснення нарахування для кожного працівника у кожному відпрацьованому місяці та підписами працівників в отриманні коштів.
22.11.2019 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради винесена вимога про надання/поновлення документів № ОМС-ДН 3167/1538/ПД, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 25.11.2019 року надати: письмове пояснення щодо здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; завірені та прошиті копії документів, що підтверджують (або спростовують) здійснення господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_4 ; завірену копію свідоцтва платника єдиного податку.
За результатами проведеного інспекційного відвідування будо складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ОМС-ДН 3167/1538/АВ.
02.12.2019 року інспекторами складено припис про усунення виявлених порушень № ОМС-ДН 3167/1538/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення зафіксовані в акті № ОМС-ДН 3167/1538/АВ від 26.11.2019 року.
03 грудня 2019 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ОМС-ДН 3167/1538/АВ/ТД 06.12.2019 року та повідомлено позивача про розгляд справи про накладення штрафу.
23 грудня 2020 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради було винесено постанову про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 500 760, 00 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за якою юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини (недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю створення перешкод у її проведенні), при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини (фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівників на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків) у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Позивач не погодившись із вказаною постановою про накладення штрафу звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої, та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
За приписами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених, зокрема, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.
За приписами пункту 9 Порядку № 823 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів.
Відповідно до пункту 19 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 823 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.
Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
У відповідності до пункту 23 Порядку № 823 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Згідно з пункту 27 Порядку № 823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
У разі виконання припису в установлений у ньому строк, заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності не вживаються (п. 28 Порядку № 823).
Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року (надалі - Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (пункт 8 Порядку № 509).
Законом України від 06.12.2016р. № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 265 Кодексу законів про працю України, згідно з якими, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, у разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
На підставі статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року в Україні встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 4173 гривні.
Відповідач постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у відповідності до ч. 2 ст. 265 КЗпП України застосував до позивача штраф в розмірі 500 760 грн. 00 коп. (4173 х 30 х 4 кількість працівників).
Оскаржувана постанова винесена відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин між позивачем та чотирьома фізичним особами, три з яких не встановлено, а однією являється ОСОБА_2 .
Суд зазначає, що правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 Кодексу Законів про працю України ).
Відповідно до частини 1 статті 3 Кодексу Законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі статті 4 Кодексу Законів про працю України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За приписами статті 21 Кодексу Законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до статті 23 Кодексу Законів про працю України України трудовий договір може бути:
1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;
2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;
3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
За положеннями статті 24 Кодексу Законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підставою для висновків про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог трудового законодавства слугувала інформація з витягу від 23.08.2019 року про місце його діяльності в АДРЕСА_5 .
В даному випадку, позивачем, як в наданих інспекторам поясненнях, так в позовній заяві, зазначалось, що єдиним місцем здійснення його підприємницької діяльності являється АДРЕСА_8 , що зазначено в витягах від 23.08.2019 року та від 25.11.2019 року.
Між іншим, в судовому засіданні було досліджено договір оренди №28/07 від 28.07.2017 року приміщення за адресою: АДРЕСА_5 та акт приймання-передачі від 05.07.2019 року про повернення даного приміщення орендодавцю.
Зазначене спростовує твердження відповідача про те, що позивач на час проведення інспекційного відвідування здійснював свою діяльність за адресою м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд 7, відповідно останній не мав жодних зобов`язань щодо оформлення трудових відносин з особами, що перебували в день інспекційного відвідування за вказаною адресою.
При цьому несвоєчасне внесення інформації про адреси за якими здійснюється господарська діяльність фізичної особи - підприємця не може бути підставою для притягнення такої особи до відповідальності за порушення вимог трудового законодавства.
Окремо суд звертає увагу, що відповідачем не було встановлено, що за особи працювали за зазначеною адресою та не проведено їх опитування з даного питання.
З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач дійшов хибного висновку в постанові про накладання штрафу про допуск фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до виконання робіт чотирьох осіб без оформлення з ними трудових відносин.
Таким чином, суд зазначає, що виявлені посадовими особами відповідача порушення, що полягають у допуску фізичних осіб до роботи без належного оформлення трудових відносин не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Також, суд звертає увагу на те, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) (ч.2 ст.265 Кодексу Законів про працю України ).
Отже, роботодавці несуть відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудових відносин у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, без укладення трудового договору. В свою чергу, на переконання суду, така відповідальність напряму залежить від встановлення факту використання найманої праці без належного оформлення. За умови відсутності існування таких трудових відносин, відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу Законів про працю України.
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що посадові особи відповідача в ході інспектування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не встановили всіх обставин, які могли свідчити про допуск позивачем працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідачів, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено правомірність прийняття рішення, що є предметом оскарження та прийняте рішення не відповідає ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розподіл судових витрат здійснено згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Озерянської С.І. на лікарняному з 12.10.2020 року по 16.10.2020 року повний текст судового рішення складено 19.10.2020 року.
Керуючись статтями 241, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОМС-ДН3167/1538/АВ/ТД/ФС від 23.12.2019 року, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 500 760 грн.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 007,61 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 жовтня 2020 року.

Суддя С.І. Озерянська