Справа № 640/2401/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року м. Київ № 640/2401/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Чемериса М.С. (за дорученням судді), розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління ДФС у Сумській області
доПриватного акціонерного товариства «Компанія «Райз»
простягнення податкової заборгованості
представники позивача та відповідача - не з`явились,

сторін:

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС у Сумській області (далі - позивач або ГУ ДФС у Сумській області або Контролюючий орган) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (надалі - відповідач або ПРАТ «Компанія «Райз» або Товариство), в якому Контролюючий орган просить суд стягнути з ПРАТ «Компанія «Райз» за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків податковий борг у розмірі 709 395,03 грн., у тому числі: по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки - 78 985,73 грн.; по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки - 44 551,16 грн.; по податку з орендної плати з юридичних осіб - 585 858,14 грн.

В якості підстав позову позивачем зазначено, що відповідач своєчасно не сплатив узгоджені податкові зобов`язання на загальну суму у 709 395,03 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання на 19.03.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 витребувано у ГУ ДФС у Сумській області належним чином завірену копію облікової картки платника податків - Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; податку з орендної плати з юридичних осіб.

19.03.2019 судове засідання у зв`язку з неявкою сторін перенесено на 25.04.2019.

У судове засідання 25.04.2019 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.06.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2019 призначено справу до розгляду у судовому засіданні 25.07.2019 у режимі відеоконференції, в подальшому розгляд справи відкладено.

З огляду на викладене, враховуючи неявку представників сторін у судове засідання, суд, на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), перейшов до стадії письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ПРАТ «Компанія «Райз» () було подано до Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області звітну податкову декларацію з плати за землю за 2018 рік (від 26.01.2018), якою самостійно визначено податкове зобов`язання із орендної плати з юридичних осіб в розмірі 585858,14 грн. (квітень-жовтень 2018 року).

Відтак, загальна сума заборгованості відповідача із орендної плати з юридичних осіб становить 585858,14 грн.

Окрім того, ПРАТ «Компанія «Райз» () було подано до ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області звітні податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за 2017 рік (від 01.02.2017),

- за 2018 рік (від 05.02.2018),

якими самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 18232,40 грн. (ІV квартал 2017 року) та 60753,33 грн. (І-ІІІ квартали 2018 року).

Також, ПРАТ «Компанія «Райз» () було подано до Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області звітну податкову декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (від 06.02.2018), якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 44551,16 грн. (ІІ-ІІІ квартали 2018 року).

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 123536,89 грн. (78985,73 грн. + 44551,16 грн.).

Згідно із підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (по тексту альтернативно - ПК України), під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Статтею 285 ПК України передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Так, згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно із підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

У відповідності до підпункту «б» підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Згідно із пунктом 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

За пунктом 31.1 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 59.4 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вимоги статті 59 ПК України, позивачем виставлено податкову вимогу від 06.02.2018 № 919-17 на суму 18232,40 грн., яку 02.03.2018 вручено відповідачу об`єктом поштового зв`язку Київ 115 з індексом 03115.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відтак, враховуючи, що сума податкового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальному розмірі 709395,03 грн. (585858,14 грн. + 123536,89 грн.) не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Доказів оскарження податкової вимоги та погашення податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальному розмірі 709395,03 грн. відповідачем суду не надано.

Наявність податкового боргу у вказаній сумі також підтверджується розрахунком податкової заборгованості та витягами з ІКП.

Згідно з підпунктом 20.1.34 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок реалізації права контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу визначено статтею 95 ПК України.

Зокрема, відповідно до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Зазначена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі. Таким чином, законом закріплено пріоритет погашення податкового боргу за рахунок коштів.

При цьому, оскільки поняття «кошти» включає готівку та безготівкові кошти, то судове рішення про стягнення коштів на погашення податкового боргу передбачає стягнення як коштів з рахунків платника, так і вилучення готівки в рахунок погашення податкового боргу.

В силу приписів пунктів 95.3, 95.4 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України, від 29.12.2010 № 1244 затверджений Порядок, стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу (нижче - Порядок).

Згідно із пунктом 2 Порядку вилучення готівки у платника податків у рахунок погашення його податкового боргу здійснюється працівниками контролюючого органу з урахуванням вимог пунктів 95.2 - 95.5 статті 95 Податкового кодекс) України.

Під час вилучення готівки працівники рахують наявні кошти. У разі коли обсяг готівки у платника податків перевищує суму його податкового боргу, вилученню підлягає готівка на суму боргу (пункт 3 Порядку).

У рахунок погашення податкового боргу спрямовується також готівка, виявлена працівниками у касі платника податків, у тому числі в скриньці реєстратора розрахункових операцій, та в інших місцях зберігання коштів (пункт 4 Порядку).

Зважаючи на викладене, погашення податкового боргу згідно чинного законодавства здійснюється за рішенням суду, як з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, так і за рахунок готівки.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ГУ ДФС у Сумській області підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки у цій справі не залучалися свідки та не проводилися експертизи, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Головного управління ДФС у Сумській області - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (адреса: 01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, буд. 5/17, ) на користь Головного управління ДФС у Сумській області (адреса: 40009, Сумська обл., м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) суму податкового боргу у розмірі 709395,03 грн. (сімсот дев`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 03 коп., у тому числі: по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 78985,73 грн. (код платежу 18010400) на р/р 8516, отримувач: отг смт. Степанівка 18010400, код отримувача 37970621, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 44551,16 грн. (код платежу 18010400) на р/р 8008, отримувач: Конотопське УК/м. Конотоп/18010400, код отримувача 37784555, банк отримувача - Казначейство України МФО 899998; по податку з орендної плати з юридичних осіб - 585858,14 грн. (код платежу 18010600) на р/р 8008, отримувач: Конотопське УК/м. Конотоп/18010600, код отримувача 37784555, банк отримувача - Казначейство України, МФО 899998, з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків та готівки, що належить такому платнику податків, як то Приватне акціонерне товариство «Компанія «Райз» (адреса: 01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, буд. 5/17, ).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко