Справа № 554/8198/20
Суддя: Січиокно Т. О.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 25.11.2020 Справа № 554/8198/20
Номер провадження 2-а/554/134/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді - Січиокно Т.О.,

за участю секретаря - Ромахової В.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог.

07.09.2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом та просить суд скасувати постанову серії ДП № 334077 від 02.09.2020 року, винесену інспектором 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області сержантом поліції Сімоновим О.О., якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позов позивачем мотивований тим, що оскаржувану постанову він вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП не вчиняв, з огляду на те, що рухаючись 02.09.2020 року о 14 год. по вул. Південній у м.Полтаві він дотримувався ПДР, користувався покажчиками поворотів та з огляду на технічні характеристики керованого ним автомобіля, продемонстрував працівникам поліції роботу покажчиків повороту, які включаються разом зі світловими покажчиками стопа (світло - діодних фар), які між собою відрізняються відстанню в кілька сантиметрів. Однак його доводи поліцейські не прийняли до уваги. Окрім того відеозапис, наданий йому для ознайомлення поліцейським, на якому ніби - то зафіксовано вчинене ним правопорушення, був виготовлений на власний мобільний телефон поліцейського, такий пристрій не мав назви та модифікації, будь - які документи на нього відсутні, а тому бути належним доказом у справі він не може.

2. Позиція відповідача в справі.

Відповідач - Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав відзив на позов.

Згідно відзиву відповідач просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, оскільки позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, що полягало у неподанні ним сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 «б» ПДР. До постанови додано відеофіксацію із автомобільного відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, на яких зафіксовано факт адміністративного правопорушення та порядок розгляду справи стосовно позивача. Окрім того, відеореєстратор не є засобом вимірювальної техніки та для нього не вимагається сертифікація і повірка. Розгляд справи стосовно позивача проводився відповідно до вимог КУпАП, з роз`ясненням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням суті вчиненого адміністративного правопорушення, в присутності адвоката, а тому оскаржувана постанова є законною.

3. Процесуальні дії у справі.

07.09.2020 року ухвалою суду позов залишено без руху. Позивачем усунуто недоліки та 24.09.2020 року позов прийнято до провадження судом, відкрито провадження в справі.

4. Встановлені судом обставини справи

02.09.2020 року постановою серії ДП № 334077 від 02.09.2020 року, винесеної інспектором 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області сержантом поліції Сімоновим О.О на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425, 00 грн. за ч. 2 ст.122 КУпАП, а саме за те, що той 02.09.2020 року, о 14 годині 24 хв., керуючи транспортним засобом «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , на вулиці Південній, 73 в м.Полтаві, здійснив поворот праворуч, при цьому не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п.9.2 б ПДР України.

4. Джерела права та висновки суду.

Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частина 2 ст.122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Згідно п.9.2 б ПДР Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповіно до ст.72 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні обставини, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст.251 КАСУ, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису , які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів , що стосуються забезпечення безпеки руху та паркування транспортних засобів.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати / розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На розгляд суду надано відеозапис, який переглянутий у судовому засіданні, на якому зафіксовано рух транспортного засобу марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухаючись по вул. Південній у м.Полтаві, при здійсненні повороту праворуч, не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку в м.Полтаві, після чого був зупинений працівниками поліції. За кермом даного автомобіля знаходився позивач.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що на відеозаписі зафіксовано керований ним автомобіль марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, дані переглянутого судом відеозапису переконливо свідчать про порушення позивачем положень п.9.2 б ПДР та спростовують його пояснення в тій частині, що він подавав світловий покажчик повороту, а технічні особливості керованого ним автомобіля є такими, що покажчики повороту, які включаються разом зі світловими покажчиками стопа (світло - діодних фар), відрізняються відстанню в кілька сантиметрів.

На відеозаписі зафіксовано, що надалі, при зупинці поліцейськими транспортного засобу під керуванням позивача, останній ввімкнув покажчик правого повороту, який знаходився в робочому стані.

Окрім того, суд вважає, що ст.251 КУпАП визначено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися при розгляду адміністративних справ, за допомогою яких можливо встановити наявність чи відсутність певних обставин. У даному випадку до постанови як доказ додано відеозаписи, виготовлені із відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, на яких зафіксовано факт вчиненого адміністративного правопорушення позивачем та хід розгляду справи. Відеореєстратор не є доказом вимірювальної техніки, а тому для нього не потребується сертифікація чи повірка, а його технічні функції направлені на здійснення фото - та відеозйомки.

Таким чином, суд вважає, що на наданих відеодоказах, виготовлених з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, містяться дані, які мають доказове значення для даної справи, вони проаналізовані судом, отримані у законному порядку відповідно до ст.251 КУпАП, а тому є достовірними доказами в справі.

При чому, на розгляд суду не надано жодного доказу у вигляді відеозапису, який би фіксувався на пристрій, що є приватною власністю поліцейського, а тому суд не може прийняти до уваги пояснення позивача з цього приводу.

При прийнятті рішення суд приймає до уваги, що попереджувальні сигнали застосовуються для своєчасного інформування учасників дорожнього руху про намір виконати маневр, залучення уваги до транспортного засобу, виділення транспортного засобу в потоці та попередження про небезпечні ситуації. Сигнали покажчиками повороту обов`язково мають подаватися завчасно і незалежно від місця виконання маневру (дорога, дворові території тощо), наявності інших учасників та плавності виконання маневру, а тому їх незастосування є порушенням ПДР.

Таким чином, дані переглянутого судом відеозапису, виготовленого відеореєстратором із салону патрульного автомобіля переконливо свідчать про порушення позивачем положень п. 9.2 б ПДР України та спростовують його пояснення в тій частині, що він покажчик повороту він подавав, а технічні характеристики його автомобіля не дали змоги поліцейському визначити дію такого покажчика повороту.

Окрім того, долучений до справи відеозапис, виготовлений з нагрудної камери поліцейського, зафіксував факт спілкування позивача з поліцейським після зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Із даних відеозапису слідує, що в ході розгляду позивачу роз`яснено його права як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено суть вчиненого адміністративного правопорушення, забезпечено участь адвоката, повідомлено результати прийнятого рішення, вручено копію постанови.

Таким чином, за результатами розгляду позову судом не встановлено порушень закону, які б могли вплинути на об`єктивність та законність прийнятого рішення при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, позов до задоволення не підлягає у зв`язку з його необґрунтованістю.

5. Розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 241, 244-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а постанову про адміністративне правопорушення серії ДП № 334077 від 02.09.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАп у виді штрафу в розмірі 425, 00 грн - без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя: Т.О. Січиокно

Повен текст рішення складено судом 27 листопада 2020 року.