Справа № 640/23408/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/23408/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 180 274,09 грн. за вкладом, які внесено за договором банківського вкладу №42496 від 28 червня 2014 року, укладеного між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерціцний банк «Україніський Фінансовий Світ» (далі - ПАТ КБ «УФС»).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 травня 2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №826/3318/15, яке набрало законної сили та відповідно до якого визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року №6 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 28 червня 2014 року №42496, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «УФС». Проте, виплата гарантованої суми відшкодування відповідачем так і не була здійснена, а натомість посадові особи Фонду в засобах масової інформації публікують інформацію щодо злочинних та шахрайських дій працівників банку, ініціюють кримінальні справи та вчиняють інші дії, які спрямовані на невиконання судових рішень, які набрали законної сили.

Посилаючись на положення національного законодавства, а також на практику Європейського суду з прав людини, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року відкрито провадження у справі №640/23408/19, визначено розгляд здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідачем 24 грудня 2019 року надано до суду відзив на позовну заяву, у якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заперечує проти позову, зазначає, що ліквідацію ПАТ КБ «УФС» завершено, повноваження Фонду як ліквідатора припинено, тому відповідно до положень статті 52 Заклну Укроаїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів банку, що не були задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Посилаючись на таке, відповідач вважає, що не вчиняв по відношенню до позивача протиправної поведінки, у зв`язку з чим відсутні підстави для відповідного зобов`язання відшкодувати грошові кошти у межах гаратованої суми.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-УІ (далі - Закон №4452).

Пунктами 3,4 частини першої статті 2 Закону №4452 визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» 28 червня 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» №42496, відповідно до якого Банк приймає від Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 167 671,23 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 01 серпня 2014 року та зобов`язується сплачувати проценти за його користування в розмірі, встановленому п. 1.2 цього договору.

Згідно пунктом 1.3 договору датою внесення грошових коштів Вкладником є дата надходження грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок в Банку.

Відповідно до підпунктів 2.1.2, 2.1.3 пункту 2.1 договору, Банк зобов`язується при настанні дати повернення вкладу, при зверненні вкладника до банку за отриманням вкладу або в день розірвання цього договору, повернути Вкладнику суму вкладу та нараховані в порядку, встановленому пунктом 2.1.4 цього договору, але не сплачені проценти, шляхом передбаченим чинним законодавством України (готівкою перерахування на інший рахунок Вкладника за письмовим розпорядженням вкладника тощо).

Відповідно до платіжних доручень №ТR.56800.10.341 від 28 червня 2014 року на вкладний рахунок позивача зараховано грошові кошти у розмірі 35 671,23 та №ТR.56800.9.341 на суму 132 000,00 грн., на рахунок позивача зараховано кошти загалом на суму 167 671,23 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується внесення на рахунок позивача суми коштів у розмірі 167 671,23 грн., а не 180 274,09 грн., як зазначає позивач у прохальній частині позовної заяви.

Згідно постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року №491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» зазначений Банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 року №69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», згідно з яким з 15 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова С.І.

Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року №717 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 листопада 2014 року №119 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 13 листопада 2014 року та призначено Гончарова С.І. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» строком на 1 рік з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року.

Уповноважена особа Фонду листом від 02 грудня 2014 року №001/503 повідомила позивача про нікчемність договору банківського вкладу №42496 від 28 червня 2014 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «УФС».

Водночас, 14 травня 2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №826/3318/15, яке набрало законної сили та відповідно до якого визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року №6 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 28 червня 2014 року №42496, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «УФС».

Зазначене рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року та відповідно до ухвали Верховного Суду від 07 червня 2018 року повернуто Фонду касаційну скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не була здійснена виплата гарантованої суми позивачу. Зазначене відповідачем не спростовується.

На офіційному сайті відповідача 07 червня 2019 року розміщено інформацію про те, що 05 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та про те, що відповідач повідомляє про завершення 05 червня 2019 року виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам ПАТ «КБ «УФС».

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №4452 Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Статтею 3 Закону №4452-УІ визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України.

Відповідно до частин 1-2 статті 4 Закону №4452 основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини 1 статті 11 та частини 3 статті 12 Закону №4452-УІ виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами:

1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду;

2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону;

3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних;

4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів;

6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду;

7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 26 Закону № 4452-УІ, визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до статті 28 Закону №4452 Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Статтею 26 Закону №4452 встановлені гарантії за вкладом, а саме: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

При цьому, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Так, відповідно частини четвертої статті 26 Закону №4452 Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність". - протягом року до дня прийняття такого рішення);

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність". - один рік до дня прийняття такого рішення);

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах;

11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 4 Закону №4452 основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом.

Суд зазначає, що відповідачем не наведено об`єктивної причини неможливості вжиття заходів спрямованих на відшкодування коштів позивачу з моменту набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у справі № 826/3318/15, якою визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року №6 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Планет» від 28 червня 2014 року №42496, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «УФС».

Суд зауважує, що у цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо виплати гарантованої державою суми відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку, продажу його майна.

Юридичний факт неплатоспроможності банку є підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого державою відшкодування вкладникам.

Зазначене свідчить про те, що будь-які підстави для невідшкодування позивачу гарантованої суми у відповідача відсутні.

Суд зазначає, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 Цивільного кодексу України та статей 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Враховуючи викладене та положення частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 167 671,23 грн. за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу № 42496 від 28 червня 2014 року, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Український Фінансовий Світ».

В цій частині суд звертає увагу, що у прохальній частині адміністративного позову позивач просить суд стягнути на її користь суму 180 274,09 грн., проте, матеріалами справи підтверджена сума 167 671,23 грн., яку суд й присуджує до стягнення, з огляду на помилковість її зазначення позивачем у позові.

Водночас, суд зазначає, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн., обгрнутовуючі зазначає, що зазначена сума складається з витрат за складання позовної зачви та представництво адвокатом в суді.

Разом з тим, окрім ордеру на надання правовох допомоги серії КВ №403 044, виданого адвокатом Ягічевим С.О., інших документальних підтверджень, якими би підтверджувалася заявлена до відшкодування сума витрат на правову допомогу, суду не представлено.

За таких обставин правові підстави для задоволення позовних вимог в зазначеній частині не вбачається.

Також суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII), споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 817/649/16 дія частини третьої статті 22 Закону №1023-ХІІ поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів», підстави для їх відшкодування відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного у сукупності суд знаходить підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 247, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів - задовольнити.

2. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 167 671,23 грн. (сто шістдесят сім тисяч шістсот сімдесят одна грн. 23 коп.) у відшкодування за вкладом, внесеним за договором банківського вкладу №42496 від 28 червня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публвчним акціонерним товариством «Комерційним банком «Український Фінансовий Світ».

В решті позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, адреса: 04053, м. Київ, вул.. Січових Стрільців, 17, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда