Справа № 480/7896/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2020 р. Справа № 480/7896/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Селяніної Ю.О.,
представника відповідача - Глущенка С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
З посиланням на ст.63 Закону України Про виконавче провадження вказала, що під час виконання рішень про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.
Однак, примусове виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №63097783 відповідачем не здійснювалось. Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області по справі № 582/1644/17 позивач виконала у добровільному порядку, надавши при цьому відповідачу пояснення стосовно виконання рішення суду.
З посиланням на п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року №14 наголосила, що відповідно до статей 45, 46 Закону витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.
Відтак, вважає, що вищезазначена оскаржувана постанова винесена всупереч вимогам Закону України від "Про виконавче провадження".
Ухвалою суду від 17.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, судове засідання призначено на 27.11.2020.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.42-44,61-63), в якому, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому, наголосив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримала та просила суд їх задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 31.01.2018 у справі №582/1644/17 затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування Недригайлівської районної державної адміністрації, згідно умов якої визначено наступний спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею: визначити ОСОБА_2 систематичні побачення щотижня з 10 год. 00 хв. суботи по 10 год. 00 хв. неділі з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька та протягом літа сумарно тридцять календарних днів з можливістю оздоровлення дитини поза межами місць проживання батьків та дитини.
18.09.2020 Недригайлівським районним судом Сумської області видано виконавчий лист у справі № 582/1644/17, який 21.09.2020 надійшов до Недригайлівського міжрайонного ВДВС з приводу примусового виконання якого державним виконавцем 22.09.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63097783 (а.с.9,64).
23.09.2020 державним виконавцем в межах ВП №63097783 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.65).
03.10.2020 державним виконавцем здійснено вихід за місцем мешкання боржника ОСОБА_3 з метою виконання рішення суду №582/644/17 від 18.09.2020. На той час боржник була відсутня за місцем мешкання, про що державним виконавцем було складено акт (а.с.27,67).
Також 31.10.2020 державним виконавцем здійснено вихід за місцем мешкання боржника ОСОБА_3 з метою виконання рішення суду №582/644/17 від 18.09.2020. Однак, боржник повідомила, що дитина хворіє, тому вона відмовляється надати доньку батькові, про що складено відповідний акт (а.с.29,68).
Також, державним виконавцем складено акт від 31.10.2020 про ознайомлення боржника з рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області №582/644/17 від 18.09.2020 (а.с.28).
В подальшому ОСОБА_1 надала довідку від 04.11.2020, що підтверджувала хворобу дитини у період з 29.10.2020 по 03.11.2020 (а.с.23).
Згідно акту державного виконавця від 07.11.2020 ОСОБА_1 надала доньку ОСОБА_4 батьку ОСОБА_2 (а.с.30,70) та згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження держаним виконавцем винесено постанову від 13.11.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №63097783 (а.с.53,71).
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності (ст. 2 Закону № 1404-VІІІ).
Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої четвертої статті 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить о д н о ч а с н о з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За змістом вказаних норм, стягнення виконавчого збору дійсно, на чому наполягає представник відповідача, є безумовною дією, яку вчиняє державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених виконавчих дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Згідно з частиною п`ятої статті 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Частиною дев`ятою статті 27 згаданого Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Водночас, як вже зазначалось вище частиною четвертою статті 27 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Тобто, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, про що окремо зазначається і в постанові про відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження).
Однак, як встановлено судом зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №63097783 з примусового виконання виконавчого листа Недригайлівського районного суду Сумської області від 18.09.2020 у справі № 582/1644/17, при відкритті виконавчого провадження питання про стягнення виконавчого збору з позивача державним виконавцем не вирішувалось. При цьому, сама оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (22.09.2020), а більше ніж через місяць після відкриття виконавчого провадження 04.11.2020.
В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на ч.5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Вказане суд не приймає до уваги, оскільки за даною нормою порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, у тому випадку, якщо вони не були прийняття з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Водночас, нормами Закону України «Про виконавче провадження», як вже зазначалось вище передбачено, що постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. При цьому і у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору.
Також частиною третьою статті 40 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Тобто, системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). При цьому, у першому випадку, постанови про відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору виносяться державним виконавцем одночасно, а у другому випадку постанові про стягнення виконавчого збору в обов`язковому порядку має передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження.
Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору не у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» є порушенням процедури її прийняття, встановленої Законом.
Як вже зазначалось вище, під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №63097783, питання про стягнення виконавчого збору з позивача, державним виконавцем не вирішувалось, а винесенню оскаржуваної постанови від 04.11.2020 не передувала постанова про закінчення виконавчого провадження. Постанова про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №63097783 була винесена лише 04.11.2020, тобто після відкриття 22.09.2020 виконавчого провадження та до закінчення 13.11.2020 виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята з порушення процедури її прийняття, визначеної Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим, не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправною, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане положення, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 840,80грн., сплаченого нею за подання позовної заяви згідно квитанцій від 11.11.2020 (а.с.7).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 287, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Глущенка Сергія Анатолійовича про стягнення виконавчого збору від 04.11.2020 ВП №63097783.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Шевченко