Справа № 260/2355/20
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2020 року м. Ужгород№ 260/2355/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ФОП ОСОБА_1 , представник - Шерегі В.М.,

відповідача: ГУ ДПС у Закарпатській області, представник - Ліуш Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 23 листопада 2020 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту фактичної перевірки відповідачем винесено оскаржені податкові рішення, а саме: № від 16 червня 2020 року за порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 грн.; № за порушення п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 18150,00 грн.; № 002530505 за порушення ч. 34 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", яким застосовано штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення позивач вважає необґрунтованими, неправомірними та безпідставними, такими, що суперечать вимогам чинного податкового законодавства України та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що працівниками ГУ ДПС у Закарпатській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці АЗС суб`єкта господарської діяльності позивача. В ході проведення перевірки встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії, не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій та невидача відповідного розрахункового документу, а також відбулося порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Враховуючи наведені порушення, відповідач вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно а законно.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 06 травня 2020 року ГУ ДПС у Закарпатській області видано наказ № 471 "Про проведення фактичних перевірок" у травні червні 2020 року згідно переліку (в додатку). У вказаному додатку вказано суб`єкт господарювання за адресою: АДРЕСА_1 , АЗС.

На підставі вищевказаного наказу, відповідачем видано направлення від 13 травня 2020 року № 893/05-05 та № 894/05-04 на проведення фактичної перевірки адресою: АДРЕСА_1 , АЗС.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області складено акт (довідку) від 22 травня 2020 року № 000345.

Як вбачається із вказаного Акту (довідки) перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії та не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій та не видача відповідного розрахункового документу на АЗС за адресою: АДРЕСА_2 , а саме 13 травня 2020 року працівником АЗС ФОП ОСОБА_1 , який представився " ОСОБА_2 " було реалізовано 12,15 літрів дизельного палива за ціною 16,50 грн. за літр на загальну суму 200,47 грн. вказана операція через реєстратор розрахункових операцій не проводилась, розрахунковий документ не видавався. До кінця перевірки ліцензію на право роздрібної торгівлі на представив.

Також в Акті зазначено що, на момент перевірки "зі слів ФОП ОСОБА_1 " в резервуарі на АЗС за адресою: АДРЕСА_2 знаходилось 550,00 літрів дизельного палива на загальну суму 9075,00 грн. за ціною реалізації. До перевірки не представлено жодних прихідних документів на вказане пальне. Отже, встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

На підставі вищевказаного Акту (довідки) фактичної перевірки винесено податкові повідомлення рішення від 16 червня 2020 року:

- № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 грн. за порушення вимог п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 500000,00 грн. за порушення вимог ч. 34 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального";

- № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 18150,00 грн. за порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п.75.1 ст. 75 пунктом 75.1 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності підстав, визначених ПК України.

В той же час, суд зазначає, що у наказі на проведення фактичної перевірки від 06 травня 2020 року № 471 наявне лише посилання на пункт 80.2 ст. 80 ПК України, який є загальним, тобто вказаний наказ не містить чітких та конкретних підстав для призначення фактичної перевірки позивача.

Згідно пункту 80.4 статті 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Відповідно до пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 ПК України.

Пунктом 80.7 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до пункту 80.10 статті 80 ПК України порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 86.5 статті 86 ПК України Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Як вже встановлено судом, наказ ГУ ДПС у Закарпатській області від 06 травня 2020 року № 471 "Про проведення фактичних перевірок" та направлення на проведення перевірки від 13 травня 2020 року № 894/05-05, № 893/05-05 видані на проведення перевірки АЗС за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Тересва, вул. Народна, буд. 256.

В Акті фактичної перевірки від 22 травня 2020 року чітко зазначено, що проведено перевірку господарської одиниці - АЗС, що розташована за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Тересва, вул. Народна, буд. 256.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до п. 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1442 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1159) термін "автозаправна станція" вживається у значенні, наведеному в ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій".

Відповідно до визначення наведеному в ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій" автозаправна станція це комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту).

Відповідно до п. 6 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами на фасаді автозаправної станції, автогазозаправної станції, автогазозаправного пункту, пункту продажу нафтопродуктів повинна бути вивіска із зазначенням найменування суб`єкта господарювання та/або власника або уповноваженого ним органу.

На видному місці розміщується інформація про режим роботи, а також інформація про місце розташування найближчих автозаправних станцій, автогазозаправних станцій, автогазозаправних пунктів.

Під час судового розгляду відповідачем не було надано жодного документу, який би підтвердив існування АЗС.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що відповідачем не наданого суду жодного доказу на підтвердження того, що за адресою здійснення фактичної перевірки: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Тересва, вул. Народна, буд. 256 знаходиться саме автозаправна станція (АЗС) в розумінні вищенаведених норм.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі, зокрема пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом, зокрема пального на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (далі Закон № 481).

Відповідно до визначень наведених у ст. 1 Закону № 481 місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону № 481 оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Суд зазначає, що перевіркою встановлено порушення ч. 34 ст. 15 Закону № 481, у зв`язку з чим відповідачем винесено оскаржене податкове повідомлення-рішення № на підставі абз. 22 ч. 2 ст. 17 Закону № 481.

Відповідно до ч. 34 ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

У відповідності до абз. 22 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої відповідно до статті 15 цього Закону, - 500000 гривень.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (основний вид діяльності -вантажний автомобільний транспорт) було отримано ліцензію на право зберігання пального, термін дії якої з 31 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2024 року. Вказаною ліцензією визначено місце зберігання пального: АДРЕСА_1 . На підтвердження факту наявності пального ФОП ОСОБА_1 (основний вид діяльності -вантажний автомобільний транспорт) було надано видаткові накладні. ( а.с.15-17)

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що ФОП ОСОБА_1 не здійснює продаж пального, а лише використовує його для заправлення вантажних автомобільних транспортних засобів при здійсненні господарської діяльності, оскільки основним видом його діяльності є вантажний автомобільний транспорт.

Також зазначив, що про вищевказані факти позивач повідомляв інспекторів під час проведення фактичної перевірки.

Суд зазначає, що Акт перевірки не містить жодної доказової інформації на підтвердження реалізації позивачем 12,15 літрів дизельного палива на суму 200,47 грн., оскільки у ньому відсутні відомості про те, який саме транспортний засіб заправлявся та інші суттєві відомості на підтвердження вчинення зафіксованого в Акті перевірки порушення.

Крім того, необхідно зазначити, що в матеріалах перевірки жодним належним та допустим доказом не доведено факту придбання за місцем проведення фактичної перевірки саме дизельного палива.

Таким чином, невідомо, що саме було придбано чи дизельне пальне, чи інша речовина, яка нібито була придбана працівниками органу ДПС у особи, яка не являлася праціником ФОП, отриманий товар не досліджувався, про що додатково свідчить відсутність відповідних письмових доказів.

При цьому, суд зазначає, що фотознімки, долучені до акту перевірки не підтверджують достовірно висновки, викладені відповідачем в акті фактичної перевірки, оскільки з них не можливо встановити дату та місце їх здійснення та не можливо ідентифікувати осіб, зафіксованих на вказаних фотознімках. Відтак, вказані фотознімки не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є - "вантажний автомобільний транспорт".

З огляду на вищенаведене, суд вважає факт реалізації позивачем пального іншим особам недоведеним, оскільки доказів на підтвердження зазначеного ні до Акту перевірки, ні під час судового розгляду справи відповідачем надано не було.

Таким чином, враховуючи що відповідачем не доведено факту існування за адресою: АДРЕСА_1 автозаправної станції (АЗС) та не доведено окремо факту реалізації позивачем пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, суд приходить висновку, що податкове повідомлення рішення від 16 червня 2020 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500000,00 тис. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2020 року № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1,00 грн. за порушення п.1, п. 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 р. №265/95-ВР, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регулюються Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 р. №265/95-ВР (далі Закон № 265).

Відповідно до преамбули Закону, його дія поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

У відповідності до абз. 5 ст. 2 Закону № 265 реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Відповідно до абз. 6 ст. 2 Закону № 265 розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до п. 1, п.2 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

При цьому, відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 265 Закону № 265 реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються: якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (склади, місця зберігання товарів, оптова торгівля тощо).

Як вже було встановлено судом, позивач отримав ліцензію на зберігання пального, в якій визначено адресу місця зберігання: АДРЕСА_1 .

Основним видом діяльності позивача є "вантажний автомобільний транспорт".

Оскільки судом не було встановлено факту реалізації позивачем пального іншим особам та з врахуванням виду діяльності позивача, суд приходить висновку, що ФОП ОСОБА_1 не особою, яка здійснює розрахункові операції та застосовує реєстратори розрахункових операцій, оскільки використовув пальне для заправки вантажних автомобільних транспортних засобів при здійсненні господарської діяльності.

Крім того відповідачем під час судового розгляду справи не було спростовано факту відсутності реєстрації програмного реєстратора розрахункових операцій на момент проведення перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач неправомірно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону № 265, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 16 червня 2020 року № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 грн. за порушення вимог п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2020 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 18150,00 грн. за п. 12 ст. 3 Закону № 265, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 12 ст. 3 Закону № 265 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до ст. 20 Закону № 265 до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Підставою винесення податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2020 року № та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 18150,00 грн. був зафіксований в Акті перевірки висновок контролюючого органу про те, що в резервуарі на АЗС за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться 550,00 літрів дизельного палива на загальну суму 9075,00 грн.

В той же час, суд зазначає, що така інформація вказана нібито "зі слів ФОП ОСОБА_1 ", про що і зазначено в самому Акті перевірки.

При цьому, суд констатує, що Акт перевірки не містить інформації щодо методів, способів та обладнання за допомогою, яких відповідачем здійснювалося визначення обсягу пального в резервуарі за місцем здійснення фактичної перевірки, у зв`язку з чим, зазначена у Акті перевірки інформація щодо залишкової кількості пального не може вважатися достовірною.

На підставі наведеного слід зробити висновок, що твердження відповідача про те, що позивач реалізовував пальне не є доведеним, а кількість пального не була облікована відповідачем у встановленому законом порядку при проведенні перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 819/1026/13-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, на переконання суду, зазначений в Акті перевірки висновок про порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265 є необґрунтованим та безпідставним, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 16 червня 2020 року № , яким за порушення п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", застосовано штрафну санкцію у розмірі 18150,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень, вимоги позову відповідають вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами та, за наведених обставин, позов слід задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 6682,00. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 16.06.2020 року №, №, №.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 52, код ЄДРПОУ - 43143065) судові витрати у розмірі 6682,00 грн. (шість тисяч шістсот вісімдесят дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк