Справа № 323/2697/20 (2-а/323/60/20)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 323/2697/20 (2-а/323/60/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Врадій Лілії Миколаївни, представника ОСОБА_1
на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.10.2020р. у справі №323/2697/20 (2-а/323/60/20)
за позовом:Оріхівського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області
до: про:ОСОБА_1 примусове видворення за межі України, затримання з метою забезпечення видворення за межі України і поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, заборону в`їзду на територію України

ВСТАНОВИВ:

23.10.2020р. Оріхівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі Оріхівський районний сектор УДМС в Запорізькій області) звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення за межі України, затримання з метою забезпечення видворення за межі України і поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, заборону в`їзду на територію України / а.с. 2-6/.

Адміністративний позов було обґрунтовано тим, що 30.10.2020р. відповідача буде звільнено з Державної установи «Оріхівська виправна колонія» (№ 88) після відбування покарання відповідно до вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 21.03.2018р. за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, за інформацією, яка надійшла до УДМС України в Запорізькій області з Управління Служби безпеки України в Запорізькій області (за вих. 59/3/3-1017 нт від 12.08.2020р.) громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Баку, Республіка Азербайджан, під час відбування покарання у Державній установі «Оріхівська виправна колонії» (№ 88) на шлях виправлення не став, після звільнення з місць позбавлення волі має намір продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, дотримуватися кримінальних «понять» та «звичаїв», впливати на криміногенний елемент, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів та може використовуватись організованими злочинними угрупованнями в протиправній діяльності, що створює загрозу життєво важливим інтересам України. У відповідача відсутній будь який документ, що підтверджує його особу та громадянство, що свідчить про відсутність в нього документів, які б надавали право законно перебувати на території України або документу, по якому він може здійснити виїзд з території України, при цьому відповіді на запити щодо ідентифікації, наявності/відсутності документів та належності до громадянства стосовно відповідача з посольств Республіки Азербайджан та Російської Федерації не надійшли, в особовій справі засудженого копія паспортного документа відсутня, відповідно опитувального листа, заповненого засудженим ОСОБА_1 він втратив паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським райвиконкомом м. Баку. Відповідач, відповідно до наявної у позивача інформації має у власності 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яку він отримав від батьків на підставі договору дарування у 1989 р. , але документи, які б могли ідентифікувати особу відповідача у матеріалах архівної справи КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке БТІ» відсутні. При цьому ідентифікувати особу відповідача не вдалось і в ході проведених перевірок ГУ ДМС України в областях, у м. Києві та Київській області. Тому позивач вважає, що відповідач порушує міграційне законодавство України, з моменту втрати паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським райвиконкомом м. Баку, не вживав заходів щодо отримання паспортного документу чи сертифікату на повернення в країну громадянської належності, а його перебування на території України створює умови до виникнення суспільно-небезпечних передумов до негативного впливу на «кримінальне середовище», існує ймовірність що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки громадянство ОСОБА_1 не встановлено, він не зможе після звільнення легалізувати своє проживання на території України та отримати законне джерело доходів, і він був неодноразово засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів, що підтверджено вироками суду, які набрали законної сили, що дає підстави зробити висновок про наявність існування певних перешкод щодо працевлаштування відповідача в порядку визначеному чинним законодавством України, що фактично призведе до неможливості забезпечувати власні потреби, та обмежить можливість вчинення ним дій спрямованих на відновлення документів для підтвердження громадянства. Тому позивач просив суд примусово видворити особу без громадянства ОСОБА_1 за межі України та відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборонити особі без громадянства ОСОБА_1 подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років, затримати його та помістити до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України з метою його ідентифікації (документування свідоцтвом на повернення до Батьківщини) та забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення за межі України.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.10.2020р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито спрощене позовне провадження у справі №323/2697/20 (2-а/323/60/20) та справу призначено до судового розгляду / а.с. 28/.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2020р. у справі №323/2697/20 (2-а/323/60/20) адміністративний позов задоволено, особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - примусово видворено за межі України; затримано громадянина ОСОБА_1 08.05.1969р. та поміщено його до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України з метою його ідентифікації (документування свідоцтвом на повернення до Батьківщини) та забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення за межі України, заборонено особі без громадянства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років, рішення суду допущено до негайного виконання / а.с. 51-53/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішення суду першої інстанції, оскаржив це рішення в апеляційному порядку шляхом подання адвокатом Врадій Л.М., яка представляє його інтереси / а.с. 53-67, апеляційної скарги на вищезазначене рішення суду першої інстанції та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження /а.с. 55-80/, які були зареєстровані судом першої інстанції 13.11.2020р., а 19.11.2020р. надійшли, разом з матеріалами адміністративної справи №323/2697/20 (2-а/323/60/20) до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с. 82/.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення та зроблено помилкові висновки стосовно того, що відповідач не вчиняв дій спрямованих на відновлення втраченого ним паспорту, а такий висновок суду спростовується тим, що відповідачем було укладено з адвокатом угоду щодо вчинення адвокатом дій в інтересах ОСОБА_1 спрямованих на відновлення його паспорту та отримання громадянства України та вчинення адвокатом в межах цієї угоди певний дій-направлення запитів, на які ще відповіді на отримано, суд першої інстанції зробив висновок про наявність перешкод для працевлаштування відповідача та не звернув увагу на те, що ТОВ «Арлен ЛТД» бере відповідача на поруки та гарантує його працевлаштування та допомогу у поновленні документів щодо громадянства, також суд не звернув увагу на наявність у відповідача власності на нерухоме майно на території України, та рідного брата, який є громадянином України та мешкає у м. Кривий Ріг, рішення суду першої інстанції у цій справі порушує права та інтереси відповідача, захист яких гарантовано Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому просив скасувати рішення суду першої інстанції від 28.10.2020р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2020р. у справі №323/2697/20 (2-а/323/60/20) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Врадій Л.М., представника ОСОБА_1 , на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.10.2020р. у справі №323/2697/20 (2-а/323/60/20) / а.с. 85/ та апеляційний розгляд справи у судовому засіданні призначено на 14-00 годин 30.11.2020р. / а.с. 86/, про що судом було повідомлено учасників справи.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020р. та від 25.11.2020р. у справі №323/2697/20 (2-а/323/60/20) задоволено клопотання учасників справи щодо апеляційного розгляду цієї справи в режимі відеоконференції та визначено проведення судового засідання о 14-00 годин 30.11.2020р. у цій справі в режимі відеоконференції, про що повідомлено учасників справи.

Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було об`єктивно та повно з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення та постановлено у справі рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 28.10.2020р. у справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції:

- представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду від 28.10.2020р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову;

- представника позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у письмовому відзиву на апеляційну скаргу та просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 28.10.2020р. у цій справі;

перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що на момент звернення позивача до суду першої інстанції з цим адміністративним позовом - 23.10.2020р., відповідач у справі - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання в Державній установі «Оріхівська виправна колонія» (№ 88) за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2018 р., строк відбування покарання закінчується 30.10.2020 р. / а.с. 7-10,12/, а відповідно до опитувального листа, який заповнено засудженим ОСОБА_1 він втратив паспорт серії НОМЕР_1 , який видано йому Ленінським райвиконкомом м. Баку /а.с. 15/.

Також під час розгляду справи встановлено, що з метою ідентифікації та встановлення громадянства відповідача позивачем у жовтні 2020р. було надіслано запити до посольств Республіки Азербайджан та Російської Федерації / а.с. 13,14/ але на момент звернення до суду першої інстанції з цим позовом відповіді на них до позивача не надійшли.

З наданої суду копії листа КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке БТІ» від 08.10.2020р. / а.с. 20/ вбачається, що відповідачу у справі станом на 31.12.2012р. належить 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 1989р., але документи, які б могли ідентифікувати особу ОСОБА_1 у матеріалах архівної справи КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке БТІ» відсутні.

Відповідно до інформації з Управління Служби безпеки України в Запорізькій області ( яка міститься у листі за вих. 59/3/3-1017 нт від 12.08.2020р., копія якого долучена до матеріалів цієї справи ) вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час відбування покарання у Державній установі «Оріхівська виправна колонії» (№ 88) на шлях виправлення не став, після звільнення з місць позбавлення волі має намір продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, дотримуватися кримінальних «понять» та «звичаїв», впливати на криміногенний елемент, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів та може використовуватись організованими злочинними угрупованнями в протиправній діяльності, що створює загрозу життєво важливим інтересам України /а.с. 11/.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон)

Так ч. 1 ст. 21 Закону передбачено, що перебування та території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Частиною 1 ст. 288 КАС України передбачено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

- зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, оцінюючи усі вищенаведені фактичні обставини справи, які підтверджені належними письмовими доказами, та були досліджені судом під час розгляду справи та долучені до матеріалів справи, колегія суддів вважає, що у відповідача у справі відсутній документ, який дозволяє ідентифікувати особу відповідача та встановити належність до громадянства і встановити законність перебування відповідача на території України, що фактично свідчить про порушення відповідачем у справі законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства через те, що у ОСОБА_1 відсутній документ, що дає право законно перебувати на території України та здійснити виїзд з території України, відповідачем не доведено наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України, тому, з огляду на положення ч. 4 ст. 30 Закону, він підлягає затриманню у встановленому порядку та примусовому видворенню за межі України, і першочерговою метою затримання у даному випадку відповідача є проведення відповідними державними органами дій та заходів спрямованих на його ідентифікацію та документування на час , який необхідний для цього (який не може бути більшим ніж як вісімнадцять місяців), і з огляду на те, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України через відсутність в нього документів, які дозволяють ідентифікувати його особу, та документів які надають йому право на виїзд з України, він підлягає поміщенню до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою забезпечення прав та інтересів інших осіб на період проведення ідентифікації відповідача, як і не встановлено під час розгляду цієї справи будь-яких підстав для поширення на відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

При цьому судом не можуть бути прийнято до уваги те, що ТОВ «Арлен ЛТД» письмово повідомило суд першої інстанції про те, що бере відповідача на поруки та гарантує його працевлаштування та допомогу у поновленні документів щодо громадянства, з огляду на те, що норми чинного законодавства України, які регламентують порядок працевлаштування, визначають необхідність надання робітником під час працевлаштування роботодавцю документів, які ідентифікують його особу, у тому числі паспорт, та встановлюють певну відповідальність роботодавця за порушення ним вимог щодо порядку працевлаштування робітників.

Щодо посилань представника відповідача під час розгляду цієї справи на наявність у відповідача власності на нерухоме майно на території України, та рідного брата, який є громадянином України та мешкає у м. Кривий Ріг, та вчинення ним дій спрямованих на відновлення паспорту з метою належної ідентифікації особи, то обставини щодо наявності у відповідача власності на території України та родичів, які є громадянами України, не створюють для відповідача, з урахуванням положень чинного законодавства України, будь-яких преференції для отримання громадянства України, або статусу біженця чи особи, що потребує додаткового чи тимчасового захисту, з огляду на те, що відповідач з такими заявами не звертався і для отримання одного з цих статусів особа повинна перебувати на території України легально, та повинна бути ідентифікована.

Щодо тверджень представника відповідача під час розгляду справи про вчинення відповідачем дій спрямованих на відновлення втраченого ним паспорту серії НОМЕР_1 , який видано йому Ленінським райвиконкомом м. Баку, то колегія суддів критично оцінює ці посилання в аспекті підстави для відмови у видворенні відповідача за межі України з огляду на те, що 29.10.2020р., вже після прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, яке було допущено до негайного виконання, ОСОБА_1 взагалі відмовився надати згоду на обробку своїх персональних даних для консульства Російської Федерації, що фактично свідчить на відсутність у нього згоди на вчинення дій щодо його ідентифікації та встановлення громадянства.

Приймаючи до уваги, вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зробив правильний висновок про наявність визначених законом підстав для видворення за межі України особи без громадянства ОСОБА_1 , 08.05.1969р., та обґрунтовано з метою подальшого видворення відповідача за межу України затримав відповідача та помістив його до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України з метою його ідентифікації (документування свідоцтвом на повернення до Батьківщини), та заборонив відповідачу в`їзд на територію України строком на п`ять років.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог у справі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 28.10.2020р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі суперечать нормам Конституції України та Законам України, зводяться до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Врадій Лілії Миколаївни, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.10.2020р. у справі №323/2697/20 (2-а/323/60/20) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 30.11.2020р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко