Справа № 380/5705/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/5705/20 пров. № А/857/11432/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 20 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУ НП) щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з органів внутрішніх справ 10 лютого 2020 року, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вказану грошову компенсацію.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5705/20 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, мав право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, однак відповідачем не було проведено із ним повного розрахунку під час звільнення зі служби.

У апеляційній скарзі ГУ НП просило скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що протягом 2015-2017 та у 2020 році ОСОБА_1 з рапортами щодо надання йому відпустки, як учаснику бойових дій, не звертався. Обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Із наказу про звільнення ОСОБА_1 від 07 лютого 2020 року № 42 о/с вбачається, що відомості про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, в наказі відсутні. Без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану відпустку є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат.

Одночасно наполягає на тому, що ГУ НП не позбавляло позивача права на відпустку, оскільки грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій відповідно до посвідчення від 02 липня 2015 року.

Наказом ГУ НП по особовому складу від 07 лютого 2020 № 42 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з 10 лютого 2020 року з виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку у період роботи з 01 січня 2020 року до 10 лютого 2020 року у кількості 03 доби основної відпустки та 01 доба додаткової відпустки. Відомостей щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2020 роки вказаний наказ не містить.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом від 03 червня 2020 року з проханням провести нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2020 роки, на який отримав лист №Д-4/05/17-2020 від 22 червня 2020 року з відмовою у задоволенні своїх вимог.

Із такими діями (бездіяльністю) ГУ НП ОСОБА_1 не погодився та звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та правових позицій сторін, що викладені у заявах по суті справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не заперечується сам факт наявності у позивача права на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. При цьому неможливість проведення нарахування та виплати відповідних сум ГУ НП обґрунтовується поведінкою самого позивача та відсутністю у чинному наказі про його звільнення від 07 лютого 2020 № 42 о/с вказівки на виплату спірної компенсації.

Статтею 16-1 Закону України «Про відпустки» передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Приписами частини 2 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частиною 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

При цьому пунктом 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення за 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Як встановлено приписами частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що справа, що розглядається, відповідає ознакам зразкової справи № 620/4218/18.

Відтак, при вирішенні цього публічно-правового спору судом першої інстанції слушно враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, з у рахуванням якої вирішено, що на час прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 ГУ НП протиправно не проведено із ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015, 2016, 2017, 2020 роки.

Одночасно апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що законодавством не передбачено можливості позбавлення особи, яка має право на додаткову відпустку, як учасник бойових дій, на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції У Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5705/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 5 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк