Справа № 320/5525/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року справа №320/5525/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 21 грудня 2018 року №ф-4080-57.

В обгрунтування такої вимоги позивач зазначив, що вимога відповідача про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є неправомірною, оскільки виписана з порушенням вимог законодавства та за спірний період єдиний соціальний внесок за ОСОБА_1 , сплачений роботодавцями, тому така вимога має бути скасована.

Ухвалою суду від 06.07.2020 відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених у письмовому відзиві, представник відповідача вказував на обставини, які на його думку свідчать про те, що ГУ ДФС у Київській області під час винесення оспорюваної вимоги, діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Протокольною ухвалою суду від 28.09.2020 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

18 червня 2020 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження №59563400 позивачу стало відомо, що 22 грудня 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф4080-57 на суму 15819.54 грн.

На підставі вказаної вимоги державним виконавцем Фастівського міеькрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тхоржевською О.В. було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вимоги №Ф-4080-57 від 21.12.2018р.. що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2019р.

Для здійснення примусового виконання вимоги №Ф-4080-57 від 21.12.2018р.. державним виконавцем ОСОБА_2 було накладено арешт па кошти боржника, що підтверджується копією постанови про накладення арешту на кошти боржника від 25.05.2020р.

З 04.05.2006 року по 27.09.2019 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 04.05.2006 року взятий на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 23.06.2020р. №.

З 04.05.2006 року по 27.09.2019 року позивач фактично підприємницькою діяльністю не займався, дохід від ведення такої діяльності не отримував, звітність не подавав.

Разом з цим, 14 квітня 2017 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «С`оюз-Лвто» на посаду водія автотранспортного засобу категорії «Б» згідно наказ) №63-к від 14.04.2017р.. що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1

25 жовтня 2017 року ОСОБА_4 було звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно наказу №172-к від 25.10.2017р. що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_4

13 листопада 2017 року ОСОБА_4 було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярославь-Авто» на посаду водія автотранспортного засобу згідно наказу №510-к від 10.11.201 7р., що підтверджується копією трудової книжки.

21 листопада 2018 року ОСОБА_4 було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно наказу №557-к від 21.1 1.2018р.. що підтверджується копією трудової книжки.

Дані обставини підтверджуються також Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.06.2020р.

За спірний період єдиний внесок за ОСОБА_4 сплачений роботодавцями ГОВ «Союз-Авто» та ТО В «Ярославь-Авто» як за найманого працівника.

Позивач, вважаючи, що в даному випадку в силу вимог ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець, тому в нього відсутній обов`язок щодо сплати такого внеску, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон №2464-VI).

За змістом ст. 1 Закону №2464-Vl. єдиний внесок па загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту / випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок: страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до нього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-УІ. платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. А п. 4 ч. 1 цієї статті до платників єдиного внеску відносить також фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих. які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 сі. 6 Закон) №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-УІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. І (крім абз. 7) ч. І ст. 4 цього Закону. - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робі т (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Пункт 2 ч. 1 цієї статті визначено, що для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування). 5 та 5-І ч. 1 ст. 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком па доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску па місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) / звітному кварталі або окремому місяці звітного квартал), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але пе більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску пе може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Доз. І ч. 5 ст. 8 Закону №2464-УІ визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи- підприємця Законом № 2464-VІ не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ССВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ССВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ССВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску пе може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно віл наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, то така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-УІ щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Зазначена правова позиція підтверджується Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19, адміністративне провадження №К/9901/28514/19.

У відзиві на позовну заяву відповідач наводить таблицю з даними інтегрованої картки платника податків та зазначає, що у позивача накопичена заборгованість по єдиному соціальному внеску починаючи з 2017 року по III квартал 2018 року при цьому посилається на абз. 3 ч. 8 ст. 9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464), що з 01.01.2018 року для платників, які застосовують загальну систему оподаткування, впроваджено автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску, тобто ФОП на загальній системі оподаткування зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Зазначене твердження не відповідає дійсності та матеріалам справи, оскільки ОСОБА_1 будучи ФОН не звертався з заявою до податкового органу про взяття його на облік, не обирав будь-яку систему оподаткування.

Крім того, з квітня 2017 року по листопад 2018 року включно ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах, що підтверджується копією трудової книжки та Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.06.2020р., які містяться в матеріалах справи.

За спірний період єдиний внесок за ОСОБА_1 , сплачений роботодавцями - ТОВ «Союз-Авто» та ТОВ «Ярославь-Авто» як за найманого працівника. В даному випадку в силу вимог Закону №2464, за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець.

Також слід звернути увагу, що в спірний період ОСОБА_1 фактично підприємницьку діяльність не здійснював, дохід від ведення такої діяльності не отримував, звітність не подавав, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано податковим органом.

У відзиві на позовну заяву податковий орган зазначає, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Порядок нарахування та сплати єдиного внеску визначає «Інструкція про порядок нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року №449(далі - Інструкція №449).

Відповідно до п. З Розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник мас на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня. що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з пій її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1. 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3. 4. 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4080-57 була винесена відповідачем 21.12.2018р., а про існування зазначеної вимоги позивачу стало відомо лише 19.06.2020р., тобто відповідачем не було викопано вимоги Інструкції №449 щодо направлення (вручення) вимоги позивачеві.

Згідно з абз. 6 п. 4 Розділу VI Інструкції №449. після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) га внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. 1 Іри врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.

Згідно з абз. 7 п. 4 Розділу VI Інструкції №449. вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику ( даного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з абз. 8 п. 4 Розділу VI Інструкції №449. дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги:

- службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги під підпис;

- працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, - у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.

Вимога про сплату боргу(недоїмки) податковим органом не направлялася та не вручалася позивачу, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, вимога відповідача про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є неправомірною, оскільки виписана з порушенням вимог законодавства та за спірний період єдиний соціальний внесок за ОСОБА_1 , сплачений роботодавцями.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 21 грудня 2018 року №ф-4080-57.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.