Справа № 280/3402/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/3402/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2020 (головуючий суддя Кисель Р.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій, згідно п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 04.10.1991 по 31.01.1998 за сумісництвом на посаді ургентного лікаря-хірурга до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та нарахувати і виплати позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак відповідач повідомив позивача, що відповідно до записів трудової книжки стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років складає 28 років 05 місяців 28 днів, що не дає права на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі 10 місячних пенсій.

У зв`язку з незгодою щодо розрахунку стажу, позивач повторно звернувся до відповідача з заявою в якій просив надати розрахунок стажу його роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило позивача, що нараховано страхового стажу 42 роки 01 місяць 29 днів, в тому числі на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років - 31 рік 07 місяців 18 днів, яких недостатньо для призначення йому грошової допомоги. Зарахування роботи за сумісництвом до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років законодавством не передбачено.

Позивач не погоджується з даною відповіддю та вважає, що період роботи з 04.10.1991 по 31.01.1998 за сумісництвом на посаді ургентного лікаря-хірурга хірургічного відділення міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя підлягає зарахуванню як робота, що передбачена у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, оскільки чинне законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом. В зв`язку з викладеним вважає, що йому підлягає до виплати грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2020 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, згідно п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 04.10.1991 по 31.01.1998 за сумісництвом на посаді ургентного лікаря-хірурга до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та нарахувати і виплати позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що роботи за сумісництвом з 04 жовтня 1991 року по 31 січня 1998 року підлягає зарахуванню як робота, що передбачена у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в зв`язку з чим позивачу належить до виплати грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що судом першої інстанції порушено норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років - 31 рік 07 місяців 18 днів, щ недостатньо для призначення та виплати грошової допомоги, ка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10-ти місячних пенсій.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу доводи якого зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Також посилається на те, що чинне законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з 12.01.2020 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач не погоджується з відмовлю відповідача призначити одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносини слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» визначено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1911 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (Порядок №1911).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788), що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 7 Порядку №1911 передбачено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі 10-ти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

При цьому, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (№1058), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію (п. 5 Порядку №1911).

Згідно із пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають:

- працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Зокрема, в Постанові Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» передбачено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Матеріалами справи підтверджується, що 11 січня 2020 року позивач досяг віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 7) та працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.10 з/с - 11).

Проти вищевказаних обставин відповідач не заперечує.

27 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 16).

Листом від 13.03.2020 за №1727-1893/А-02/8-0800/20 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило позивача, що відповідно до записів трудової книжки стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років складає 28 років 05 місяців 28 днів, що не дає права на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі 10-ти місячних пенсій.

Відповідач зазначає, що період роботи з 04.10.1991 по 31.01.1998 за сумісництвом на посаді ургентного лікаря-хірурга хірургічного відділення міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя не враховано до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки ця робота за сумісництвом, основне місце роботи в зазначений період - робота на посаді асистента кафедри загальної хірургії Запорізького медінституту. Законодавством не передбачено врахування періодів роботи за сумісництвом для визначення права на пенсію за вислугу років (а.с. 17).

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Запорізькій області в якій просив:

- надати відповідь, які саме періоди його роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не враховані пенсійним органом при розрахунку стажу роботи для права на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі 10 місячних пенсій;

- надати відповідь в зв`язку з яким розрахунком в листі від 13.03.2020р. №1727-1893/А-02/8-0800/20 пенсійним органом було зазначено, що відповідно до записів трудової книжки стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років складає 28 років 05 місяців 28 днів;

- надати розрахунок стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (а.с. 18).

Листом від 27.04.2020 за №3029-3267/А-02/8-0800/20 відповідач повідомив позивача, що розмір його пенсії розраховано із страхового стажу 42 роки 01 місяць 29 днів, в тому числі на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років - 31 рік 07 місяців 18 днів, яких недостатньо для призначення йому грошової допомоги. Повідомлено, що зарахування роботи за сумісництвом до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років законодавством не передбачено (а.с. 19).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записами Трудової книжки позивача підтверджується, що ОСОБА_1 працював на наступних посадах:

- з 15.09.1982 по 03.05.1983 в Обласній клінічній лікарні на посаді медсестри опікового відділення;

- з 01.08.1983 по 31.07.1984 в 9-й міській лікарні на посаді лікаря-інтерна;

- з 01.08.1984 по 29.09.1991 в 5-й міській клінічній лікарні по посадах ургентного лікаря-хірурга хірургічного відділення, хірурга;

- з 30.09.1991 по 30.01.1998 в Запорізькому державному медичному університеті на посаді асистента кафедри загальної хірургії, а також з 04.10.1991 по 31.01.1998 працював за сумісництвом на посаді ургентного лікаря-хірурга хірургічного відділення міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя;

- з 02.02.1998 в міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя на посадах лікаря-хірурга, завідуючого відділенням (а.с. 10-11).

При цьому, спірним періодом є період:

- з 04.10.1991 по 31.01.1998 робота за сумісництвом на посаді ургентного лікаря-хірурга хірургічного відділення міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя (а.с. 12).

Водночас, матеріали справи містять довідки про заробітну плату, що видані на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 13-14), в яких зазначено, що за період з 04 жовтня 1991 року по 31 січня 1998 року, позивач працював в Запорізькому державному медичному університеті на посаді асистента кафедри загальної хірургії та за сумісництвом на посаді ургентного лікаря-хірурга хірургічного відділення міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя.

При цьому, вказаними довідками підтверджується, що обома установами сплачувались страхові внески за позивача до Пенсійного фонду.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що робота за сумісництвом з 04 жовтня 1991 року по 31 січня 1998 року підлягає зарахуванню як робота, що передбачена у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в зв`язку з чим позивачу належить до виплати грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Чинне законодавство дійсно, не містять застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.

Зокрема, аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №456/1310/17 та від 21 жовтня 2019 року у справі №295/8391/15-а.

Згідно із ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначених норм.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати розгляду справи, характер спірних відносин судові витрати розподілу не підлягають.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 25.11.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова