Справа № 380/6023/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6023/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

представник позивача Хлопецький О.О.

представник відповідача Улинець О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій містяться вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова щодо відмови провести донарахування та виплату грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з врахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі № 1340/4886/18, яким Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова зобов`язано ОСОБА_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, що у серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби) становила 2 435,64 гривень;

- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова здійснити виплату грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у сумі 29988,81 гривень, з урахуванням раніше виплаченої суми, з огляду на включення до грошового забезпечення для її нарахування індексації грошового забезпечення, яка в серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби), відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі № 1340/4886/18 становила 2435,64 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу у Збройних Силах до 31.08.2018 р. Останнє перед звільненням місце проходження військової служби - Західне територіальне управління внутрішнього аудиту та фінансового контрою. Вищезазначене управління станом на 31.08.2028 р. перебувало на фінансовому забезпеченні у Квартирно-експлуатаційному відділі міста Львова. Наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 15.08.2018 р. № 43 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я), а наказом начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту від 31.08.2018 р. № 186 виключено зі списків особового складу з 31.08.2018 р. На день звільнення з військової служби позивач не отримав у повному обсязі кошти на які мав право за час проходження військової служби, а саме йому не була виплачена у повному обсязі індексація грошового забезпечення. Через невиплату індексації, грошова допомога при звільненні, передбачена ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивачеві була виплачена без урахування сум індексації грошового забезпечення. Вказує, що при нарахуванні грошової допомоги при звільненні позивачеві були враховані наступні види грошового забезпечення: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) відсоткова надбавка за вислугу років; 4) надбавка за виконання особливо важливих завдань; 5) надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; 6) премія, що підтверджується довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львів № 290 від 13.07.2020 р. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1340/4886/18 від 23.01.2019 p., яку Восьмий апеляційний адміністративний суд 06.05.2019 р. залишив без змін, КЕВ м. Львова було зобов`язано виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2013 р. по 31.07.2018 р. у сумі 84 714,70 грн., відповідно до розрахунку, у якому сума індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в серпні 2018 року (місяць звільнення з військової служби) становила 2 435,64 грн. Виплата по рішенню суду була проведена. У квітні 2020 року позивачу стало відомо, що Верховний Суд постановою від 19.02.2020 р. по справі № 822/2741/17 визнав протиправними дії відповідача та зобов`язав його здійснити позивачеві перерахунок грошової допомоги при звільненні із врахуванням 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, яка аналогічно індексації грошового забезпечення являється додатковим видом грошового забезпечення, оскільки виплачуються раз на місяць. З огляду на вищезазначене рішення суду, позивач в порядку досудового врегулювання спору 04.05.2020 р. звернувся до керівництва КЕВ м. Львова щодо здійснення йому перерахунку та доплати грошової допомоги при звільненні (із включенням до грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, що була нарахована та виплачена на підставі рішення суду, яке набрало законної сили). У відповіді від 13.07.2020 р. № 290 на вищезазначений запит відповідачем було повідомлено, що у місяці звільнення позивача (серпень 2018 року) право на отримання індексації у нього не настало і відповідно підстав для перерахунку його вихідної допомоги з врахуванням суми індексації немає. При цьому, відповідач у своїй відповіді зазначив, що сума індексації позивача у серпні 2018 року не складає 2 435,64 грн., нібито через невірно застосований останнім розрахунок індексу споживчих цін. Позивач стверджує, що при наданні відповіді на вищезазначений запит, відповідачем не було враховано рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1340/4886/18 від 23.01.2019 p., яке Восьмий апеляційний адміністративний суд 06.05.2019 р. залишив без змін. Зазначеним рішенням суду було визнано право ОСОБА_1 на індексацію грошового забезпечення, яка в серпні 2018 року становила 2 435,64 грн. і зобов`язано відповідача її виплатити. Також, зазначеним рішенням суду було визнано, що ОСОБА_1 вірно застосовував розрахунок індексу споживчих цін. Вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, було зобов`язано КЕВ м. Львова виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2013 р. по 31.07.2018 р. у сумі 84 714,70 грн. відповідно до розрахунку, у якому сума індексації грошового забезпечення останнього, в місяць звільнення з військової служби, становила 2 435,64 грн. Отже, право на отримання індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 фактично отримав після набрання законної сили рішенням суду, яким дії КЕВ м. Львова, щодо не проведення такої виплати, визнані протиправними. Вказує, що у квітні 2020 року від співслужбовців та після ознайомлення із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.02.2020 р. по справі № 822/2741/17, позивач фактично дізнався про своє право на отримання грошової допомоги при звільненні у повному обсязі (з врахуванням такого додаткового «щомісячного» виду грошового забезпечення, як індексація грошового забезпечення). При визначенні розміру грошового забезпечення, яке має враховуватись для обчислення грошової допомоги при звільненні, застосуванню підлягає Закон № 2011-XII, а не власний розсуд відповідача, яким останній самостійно звузив поняття грошового забезпечення, та не врахував наявність рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, з аналізу наведених вище нормативно-правових актів та з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17 та Верховного Суду у справі №802/955/17-а стосовно складу грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової вевеличини та включення до такого щомісячних одноразових додаткових видів грошового забезпечення вбачається, що ОСОБА_1 має право на виплату вихідної допомоги при звільненні виходячи із розміру усього грошового забезпечення, в тому числі із врахуванням індексації грошового забезпечення, яка являється додатковим видом грошового забезпечення, що виплачуються раз на місяць.

Ухвалою від 03.08.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач проти позову у поясненнях від 25.09.2020 заперечив повністю. Вказує, що позивачеві здійснено належні виплати, а саме: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія. Вказує, що у місяці звільнення (серпень 2018 року) право на індексацію ще не настало, з чого випливає, що підстави для перерахунку вихідної допомоги ОСОБА_1 з урахуванням сум індексації відсутні. Зазначає, що виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 ґрунтувались відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» - в якому вичерпно визначено перелік щомісячних основних, щомісячних додаткових, одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вказує, що перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначений у додатку 15 до Постанови №704. Водночас сума індексації грошового забезпечення та вихідної допомоги при звільненні військовослужбовців не віднесені до зазначеного переліку. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 08.10.2020 у справі призначено судове засідання з викликом сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, повно, всебічно і об`єктивно оцінив подані докази у їх сукупності, та

встановив:

Наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 15.08.2018 р. № 43 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я), а наказом начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту від 31.08.2018 р. № 186 виключено зі списків особового складу з 31.08.2018 р. (а.с.18).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1340/4886/18 від 23.01.2019 p., яке Восьмий апеляційний адміністративний суд 06.05.2019 р. залишив без змін, КЕВ м. Львова зобов`язано виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2013 р. по 31.07.2018 р. у сумі 84 714,70 грн., відповідно до розрахунку, у якому сума індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в серпні 2018 року (місяць звільнення з військової служби) становила 2 435,64 грн (а.с.70-78).

Позивач 04.05.2020 р. звернувся до керівництва КЕВ м. Львова щодо здійснення йому перерахунку та доплати грошової допомоги при звільненні (із включенням до грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, що була нарахована та виплачена на підставі рішення суду, яке набрало законної сили) (а.с.28).

У відповіді від 13.07.2020 р. № 290 на вищезазначений запит відповідачем було повідомлено, що у місяці звільнення позивача (серпень 2018 року) право на отримання індексації у нього не настало і відповідно підстав для перерахунку його вихідної допомоги з врахуванням суми індексації немає. При цьому, відповідач у своїй відповіді зазначив, що сума індексації позивача у серпні 2018 року не складає 2435,64 грн., через невірно застосований останнім розрахунок індексу споживчих цін (а.с.31).

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Так, частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні, крім зазначеного, вирішила за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15).

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17-а, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.

Також необхідно наголосити, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, оскільки питання індексації не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17.

З урахуванням викладеного та висновку Верховного Суду у постанові від 19.03.2020 (справа 820/5286/17) суд дійшов висновку про наявність правових підстав для включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.

Львівським окружним адміністративним судом у справі № 1340/4886/18 від 23.01.2019 року встановлено, що збільшення розміру грошового забезпечення в березні 2018 року на 5% порівняно з лютим 2018 року не впливає на зміну базового місяця, який встановлений в липні 2013 року, оскільки розмір збільшення грошового забезпечення не перевищив суму індексації нараховану в цьому місяці. Величина приросту індексу споживчих цін у липні 2018 року, що виплачується у серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби позивача) становила 132,3%, а сума індексації 2435,64 грн., з урахуванням фіксованої величини 2963,94 гривень.

З урахуванням встановлених фактичних обставин та вищенаведених норм чинного законодавства суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова щодо відмови провести донарахування та виплату грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з врахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 р. у справі № 1340/4886/18, яким Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова зобов`язано ОСОБА_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, що у серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби) становила 2 435,64 гривень., відтак така позовна вимога підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги позивача зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова здійснити виплату грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у сумі 29 988,81 гривень, з урахуванням раніше виплаченої суми, з огляду на включення до грошового забезпечення для її нарахування індексації грошового забезпечення, яка в серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби), відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі № 1340/4886/18 становила 2435,64 гривень суд зазначає, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби належить до дискреційних повноважень відповідача.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про неприпустимість у даному випадку втручатися в дискреційні повноваження відповідача, а отже, не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання здійснити виплату грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у сумі 29 988,81 гривень.

Належним способом захисту порушених прав позивача на переконання суду є зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення, яка в серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби), відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі № 1340/4886/18 становила 2435,64 гривень з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо судових витрат, а саме судового збору, такий стягненню не підлягає, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з долученого акту виконаних робіт від 29.07.2020 (а.с.26), адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги №49-20 від 14.07.2020 (а.с.19-22) надано послуги на суму 5000 грн.:

- усна консультація, аналіз правовідносин - 500 грн.;

- вивчення (актуальної) судової практики у подібних справах - 500 грн.;

- супровід судової справи «під ключ» у суді першої інстанції (написання позовної заяви, формування пакету документів, додаткові консультації, вжиття заходів по забезпеченню позовних вимог (підготовка відповіді на відзив, подання клопотань тощо) - 4000 грн.

Судом встановлено із зазначеного вище акта, що розрахунок здійснено у відповідності до прас листа вартості послуг адвоката (а.с.23-25).

Судом також встановлено, що доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є довідка від 29.07.2020 про проведення готівкової оплати в сумі 5000 грн. (а.с. 19).

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом при вирішенні питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката у цій справі враховано мінімальну ставку гонорару адвокатів за підготовку позовної заяви в адміністративних справах (яка складає не менше 2000 грн), які затверджені відповідними Радами адвокатів різних регіонів, незначну складність даної справи та наявну судову практику у вказаній категорії справ, розміщену в Єдиному державному реєстрі судових рішень та задоволення позовних вимог частково.

Як підсумок такого аналізу, суд дійшов висновку, що присудженню на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2500 грн., які є розумними та співмірними.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ухвалив :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова щодо відмови провести донарахування та виплату грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з врахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі № 1340/4886/18, яким Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова зобов`язано ОСОБА_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, що у серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби) становила 2 435,64 гривень.

3. Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська 2, ) здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення, яка в серпні 2018 року (місяці звільнення з військової служби), відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі № 1340/4886/18 становила 2435,64 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська 2, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30.11.2020

Суддя Коморний О.І.