Справа № 380/3969/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3969/20 пров. № А/857/10811/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

з участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Відокремлений підрозділ «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року (суддя першої інстанції Мричко Н.І., м. Львів, повний текст складено 31.07.2020),

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Відокремлений підрозділ «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля», в якому просив:

визнати протиправними дії щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля»;

скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №74 від 06.02.2019;

зобов`язати зарахувати позивачу до страхового стажу, який дає право для призначення пенсії відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля»;

зобов`язати призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 100 відсотків пенсії за віком з 10.01.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля». Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 74 від 06.02.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право для призначення пенсії відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванн» період роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 100 відсотків пенсії за віком з 10.01.2020.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ведення обліку надходжень від сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладено на органи доходів і зборів. Інформація щодо нарахованого та сплаченого ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» ЄСВ (помісячно) за період з листопада 2018 року по березень 2020 року, яка долучена позивачем до позовної заяви, не є доказом сплати єдиного внеску за вказаний період. ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» у вказаній вище інформації, зазначила відомості щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які не відповідають даним державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Період роботи позивача з 19.11.2018 по 31.12.2019 не зараховано до страхового стажу та до стажу роботи з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1, оскільки згідно «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» Форми ОК-5 ОСОБА_1 , за вказаний період відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля». Період роботи з 01.01.2020 по 09.01.2020 не зараховано до страхового стажу та до стажу роботи з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1, оскільки при призначенні пенсії зарахуванню підлягає останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії. Згідно поданих документів для призначення пенсії загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 становив 10 місяців. Оскільки право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до положень ст.32 Закону №1058 для осіб з інвалідністю 1 групи від 29 років до досягнення особою 31 року включно виникає за наявності страхового стажу 3 роки, у позивача відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 29 липня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою повністю відмовити в задоволені позовних вимог.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання 11.11.2020 року повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 26.08.2016 (наказ №62 к від 25.08.2016) по 17.03.2017 (наказ № 54 к від 17.03.2017) працював верстатником деревообробних верстатів 2 розряду у ТзОВ «ВМВ Холдінг»; з 19.11.2018 (наказ № 408 к від 16.11.2018) по 09.01.2020 (наказ № 16к від 17.01.2020) - учнем гірника, гірником ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля».

24.09.2019 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві,в наслідок якого 10.01.2020 на підставі висновку МСЕК йому призначено першу -Б- групу інвалідності, по причині трудового каліцтва, та звільнено з роботи відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України (невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я).

29.01.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва (арк. справи 34).

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 74 від 06.02.2019, позивачу відмовлено у призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з посиланням на те, що згідно поданих документів для призначення пенсії загальний (страховий) стаж гр. ОСОБА_1 становить 10 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності за нормами Закону № 1058 (арк. справи 7).

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, звернувся до суду за захистом свого права.

Ухвалююче рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне правові наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки. Позивач у періоди з 26.08.2016 по 17.03.2017, з 19.11.2018 по 09.01.2020 працював на відповідних посадах у ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля», що підтверджується записами у трудовій книжці. За спірний період позивача нараховувалися та сплачувалися страхові внески. Оскільки з 19.11.2018 по 31.12.2019 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період його роботи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат (стаття 5 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю I групи: від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки (частина 1 статті 32 Закону № 1058-IV).

Статтею 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Відповідно до ст.1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом пункту 1 частини першої статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно- правового характеру;

Пунктом 1 частини першої статті 14 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, у тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої, шостої, дев`ятої статті 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Частина десята ст.20 цього Закону передбачає: якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною дванадцятою ст.20 Закону визначено: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи за вказаний період, що є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 482/434/17.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка і тільки за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 в період з 26.08.2016 (наказ №62 к від 25.08.2016) по 17.03.2017 (наказ № 54 к від 17.03.2017) працював верстатником деревообробних верстатів 2 розряду у ТзОВ «ВМВ Холдінг»; з 19.11.2018 (наказ № 408 к від 16.11.2018) по 09.01.2020 (наказ № 16к від 17.01.2020) - учнем гірника, гірником ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля", що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

З інформації щодо нарахованого та сплаченого ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля» видно, що ЄСВ (помісячно) за період з листопада 2018 року по березень 2020 року від 18.05.2020 вих. № 11-3/755, за спірний період позивача нараховувалися та сплачувалися страхові внески (арк. справи 9).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки з наявних у справі письмових доказів видно, що з 19.11.2018 по 31.12.2019 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період його роботи, тому обґрунтовано задоволено позовні вимоги.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №380/3969/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. В. Ніколін
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30.11.2020.