Справа № 520/1601/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 р. № 520/1601/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Василенко А.А.,

представника позивача - Кривошеєнко О.Ю.,

представника відповідача - Наумецької Е.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу від 11.10.2019 № Ф-9040-56 та вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.12.2019 № Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 2002 року здійснює незалежну професійну діяльність адвоката, є самозайнятою особою, знаходиться на обліку у Шевченківському районі м. Харкова, про що подає відповідну звітність. Позивач протягом 2018 - 2019 років своєчасно та у повному обсязі здійснювала, та наразі здійснює сплату єдиного соціального внеску, відтак заборгованості у позивача зі сплати ЄСВ не має. Проте, контролюючим органом складені та не направлені на адресу позивача податкові вимоги від 11.10.2019 року № Ф- 9040-56 та від 04 грудня 2019 року № Ф-9040-56. На підставі чого, позивач 27 грудня 2019 року звернулась зі скаргою до Державної фіскальної служби України. Рішенням Державної податкової служби України від 03.02.2020 №4372/6/99-00-08-01.01-06 скаргу позивача залишено без задоволення. Не погодившись із висновками контролюючого органу зазначеними в рішенні про розгляд скарги та відповідно винесеними податковими вимогами від 11.10.2019 № Ф-9040-56 та від 04.12.2019 № Ф-9040-56, позивач звернулась до суду з позовом про їх скасування.

Ухвалою суду від 11.03.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 19.11.2020 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суді від 15.09.2020 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом по адміністративній справі - задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи заявленого позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному управлінні ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність у сфері права з 26.02.2002 року. Станом на 30.09.2019 в інтегрованій картці позивача значилась заборгованість у сумі 4889,18 грн. Вказана заборгованість виникла в результаті сплати позивачем єдиного внеску, у сумі 7694,76 грн на неналежний рахунок НОМЕР_1 (відкритий у Центральній ДПІ), у зв`язку з чим на рахунку, № НОМЕР_2 (відкритий у Шевченківській ДПІ), виникла заборгованість. 07 лютого 2020 року позивачем надана заява про перенесення помилково сплачених коштів на вірний рахунок. 20 лютого 2020 року здійснено перерахунок сплачених коштів у сумі 7694,76 грн на належний рахунок. Так, станом на 30.04.2020 у позивача в інтегрованій картці значиться переплата у розмірі 2129,62 грн. Відповідач зазначив, що саме у результаті сплати єдиного внеску на невідповідний рахунок у позивача виникла недоїмка, в той час як у відповідності до приписів Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року, у разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках, зокрема, якщо платник на кінець календарного місяця має недоїмку зі сплати єдиного внеску. Так, контролюючим органом відносно позивача сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.10.2019 №Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн та від 04.12.2019 №Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн, та направлено засобами поштового зв`язку. Але лист повернуто до контролюючого органу з відміткою "за закінченням строку зберігання".

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 2002 року здійснює незалежну професійну діяльність адвоката, є самозайнятою особою, та знаходиться на обліку у Шевченківському районі м. Харкова.

Позивачем протягом 2018 - 2019 років своєчасно та у повному обсязі здійснюється сплата єдиного соціального внеску, що підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справи.

Згідно інтегрованої картки ОСОБА_1 , станом на 30.04.2020 у неї рахується переплата по ЄСВ у сумі 2129,62 грн.

Відповідачем, у зв`язку із наявністю у позивача недоїмки, 04.12.2019 сформовано податкову вимогу про сплату боргу №Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн.

З відзиву на позов, судом встановлено, що станом на 30.09.2019 в інтегрованій картці позивача значиться недоїмка по несвоєчасній сплаті ЄСВ, на підставі чого Головним управлінням ДПС у Харківській області сформовано податкову вимогу про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56, яка як зазначив відповідач направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку.

Відповідачем, у зв`язку із несплатою позивачем недоїмки, 04.12.2019 сформовано податкову вимогу про сплату боргу №Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн.

Як зазначила позивач у позовній заяві, 27.12.2019 у телефонній розмові з працівником фіскальної служби їй стало відомо про існування у неї боргу зі сплати ЄСВ та про формування контролюючим органом податкової вимоги від 04.12.2019 №Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн.

Проте, дана вимога позивачем не отримана, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Не погодившись із винесеними податковими вимогами від 11.10.2019 № Ф-9040-56 та від 04.12.2019 № Ф-9040-56, позивач звернулась до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам діючого законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно до ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, що діяла до 01.01.2018) платники єдиного внеску зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, де 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, у редакції, що діє з 01.01.2018).

Приписами частини 11 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Положеннями частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вищевказані положення Закону кореспондуються із приписами статті 59 Податкового кодексу України.

Разом з тим, згідно вимог наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків" від 30.06.2017 № 610, податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму, зокрема, узгодженого грошового зобов`язання.

Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Судом з позовної заяви з`ясовано, що позивач 27 грудня 2019 року звернулась зі скаргою до Державної фіскальної служби України, у якій просила скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.12.2019 № Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн.

Листом від 24.01.2020 №1313/ФОП/20-40-56-06-25 Головне управління ДПС у Харківській області повідомило позивача, що станом на 23.01.2020 по ФОП ОСОБА_1 лічиться заборгованість у сумі 4889,18 грн., яка виникла в результаті несвоєчасності сплати єдиного внеску у липні-грудні 2019 року. У зв`язку із чим, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн та направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення №77. Також, в листі зазначено, що відповідно до поштового корінця про вручення, вимога про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56 повернута до фіскального органу з позначкою "за закінченням терміну зберігання" 19.11.2019. Додатком до даного листа була вимога про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56.

Проте, при розпечатуванні конверту з листом фіскального органу від 24.01.2020 №1313/ФОП/20-40-56-06-25, позивач виявив нестачу додатку до листа, а саме копії вимоги про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56, про що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , складено акт про нестачу документів від 07.02.2020.

Рішенням Державної податкової служби України від 03.02.2020 №4372/6/99-00-08-01.01-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкову вимогу про сплату боргу №Ф-9040-56 від 04.12.2019 на суму 4889,18 грн без змін.

Суд зазначає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

За змістом пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Згідно пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що податкове повідомлення - рішення та податкова вимога вважається належним чином врученим платнику - фізичній особі у випадку, якщо відповідне поштове відправлення було направлене листом із повідомленням про вручення на адресу місця проживання платника, однак не було отримане з незалежних від контролюючого органу причин.

Суд звертає увагу, що контролюючий орган вимоги про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56 та №Ф-9040-56 від 04.12.2019 направляв позивачу за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 07.12.2005 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, суд звертає увагу, що при поданні до контролюючого органу звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску ОСОБА_1 також зазначала адресу місця проживання - АДРЕСА_2 .

Поряд із тим, із матеріалів справи вбачається, що вся поштова кореспонденція направлялась ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . та не була вручена останній, повернулись на адресу відповідача із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Доказів того, що вимоги про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56 та №Ф-9040-56 від 04.12.2019 направлялись ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 відповідачем до суду не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, а відповідач не надав доказів надіслання (вручення) ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу від 11.10.2019 №Ф-9040-56, за належною адресою, що свідчить про її неотримання позивачем.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 березня 2020 року по справі №810/158/17.

Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначив, що недоїмка у позивача станом на 30.09.2019 у розмірі 4889,18 грн виникла в результаті сплати позивачем єдиного соціального внеску на суму 7694,76 грн на неналежний рахунок, а саме кошти перераховані на № НОМЕР_1 (відкритий у Центральній ДПІ), тоді як необхідно було сплатити на №UA002030 (відкритий у Шевченківській ДПІ).

З приводу чого, позивач 07.02.2020 звернулась із заявою до відповідача про перерахування помилково сплачених коштів у сумі 7694,76 грн. з рахунку Центральної ДПІ на рахунок № НОМЕР_2 відкритий на Головне управління ДПС у Харківській області (Шевченківський район).

Висновком Головного управління ДПС у Харківській області №206 здійснено перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 відкритий ГУ ДПС у Харківській області (Шевченківський район).

З урахуванням встановлених обставин та аналізу приписів зазначених норм права, суд приходить до висновку, що умовою для винесення податкової вимоги про сплату боргу є несвоєчасна сплата платником податків єдиного соціального внеску.

Так, матеріали справи містять квитанції: від 17.07.2019 №4812308, від 18.09.2019 №0.0.146.8592613.1, від 15.01.2020 №5211343, що підтверджують факт своєчасної сплати позивачем єдиного соціального внеску до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Поряд із цим, суд зазначає, що при сплаті єдиного внеску застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів та коштів соціального страхування. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (частина перша статті 43 Бюджетного кодексу України).

Згідно із частиною п`ятою статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку про своєчасність сплати позивачем єдиного внеску, який зарахований на єдиний казначейський рахунок, але у платіжних дорученнях помилково зазначений інший рахунок фіскального органу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що платник єдиного внеску вчинив всі дії, спрямовані на перерахування суми зобов`язання. Помилкове визначення під час сплати суми єдиного внеску рахунку Центральної ОДПІ замість ГУ ДПС у Харківській області (Шевченківський район) не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми зобов`язання у визначений Законом №2464 строк, а відтак i для висновку про наявність у контролюючого органу підстав для прийняття спірних податкових вимог від 11.10.2019 №Ф-9040-56 та від 04.12.2019 №Ф-9040-56.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №813/1909/16.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу від 11.10.2019 № Ф-9040-56.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.12.2019 № Ф-9040-56 на суму 4889,18 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2020 року.

Суддя С.О.Чудних