Справа № 320/5006/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року справа №320/5006/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України , треті особи: Національна поліція України, Управління поліції охорони в м. Києві про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: Національна поліція України, Управління поліції охорони в м. Києві, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд:

- визнати прийняте рішення Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, що зазначене Департаментом у листі від 13.02.2020 №4682/33, про відмову в призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ - протизаконним;

- скасувати прийняте рішення Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, викладене Департаментом у листі від 13.02.2020 №4682/33, про відмову в призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах вн6утрішніх справ;

- визнати дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення документів ОСОБА_1 без прийняття рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, оформлені листом №7618/15-2020, що проведені на підставі рішення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, оформлене листом від 13.02.2020 №4682/33 - протизаконними;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України, в місячний термін, з дня надходження в Міністерство внутрішніх справ документів на призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від Управління поліції охорони міста Києва, визначених пунктами 6, 7 та 8 Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги у разі смерті, інвалідності, втрати працездатності без встановлення інвалідності працівнику міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року в об`єму та переліку документів, що вже розглядалися Міністерством внутрішніх справ - прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 150-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатної особи на дату встановлення інвалідності за 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що визначено Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі смерті, інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 29.09.1986 по 30.12.2005 проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме в Управлінні Державної служби охорони в м. Києві, та був звільнений зі служби з ОВС через гіпертонічну хворобу. Позивач зауважив, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ він отримав захворювання, яке призвело до встановлення йому ІІІ групи інвалідності, у зв`язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. У зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності він повторно звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, до якої додав відповідні документи. Так, листом від 07.04.2020 Управління поліції охорони в м. Києві повідомило позивача про те, що МВС України прийняло рішення про відмову в призначенні допомоги у зв`язку неналежним оформленням документів та суттєвих розбіжностей в документах.

Стверджував, що документи, видані медичною установою, несуть достовірну інформацію, не скасовані та не змінені в законодавчо установленому порядку.

Позивач зазначив, що відповідачем безпідставно прийнято таке рішення, оскільки він має законне право на отримання одноразової грошової допомоги, так як інвалідність настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що він не є належним відповідачем у справі, а відтак, вирішення питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги належить до компетенції Національної поліції України, у зв`язку з чим матеріали про нарахування та призначення одноразової грошової допомоги позивачу було повернуто УПО в м. Києві НПУ без прийняття рішення по суті. Зазначив, що за результатами опрацювання МВС матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України виявлено неналежне оформлення документів. Також, відповідач зазначив, що врахування в бюджеті Міністерства внутрішніх справ України витрат на виплату зазначеної допомоги колишнім працівникам міліції охорони, у тому числі позивачу, призведе до порушення бюджетного законодавства.

Третьою особою - Національною поліцією України подано до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що позивач отримав захворювання, що стало причиною встановлення йому третьої групи інвалідності, під час служби в органах внутрішніх справ, а тому у разі виплати належних йому коштів, одноразова грошова допомога повинна призначатися йому як працівнику міліції. При цьому, третя особа зауважила, що у разі виникнення підстав для виплати працівнику міліції одноразової грошової допомоги, рішення про призначення таких виплат приймається МВС України за ініціативою того органу внутрішніх справ, в якому особа отримала захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Третьою особою - Управлінням поліції охорони в м. Києві надано суду письмові пояснення, в яких зазначено, що Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України, а виплата такої допомоги здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ. Стверджувала, що Управлінням поліції охорони у м. Києві на виконання вимог п. 8 Порядку № 850 були вжиті всі залежні від нього заходи для забезпечення призначення позивачу спірної допомоги. Також, третя особа зазначила, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі №761/19300/17 у задоволенні позову позивача до Управління поліції охорони в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії з призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі Порядку №850 відмовлено повністю. При цьому, у даній постанові суду було зазначено, що обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України, а не Управління поліції охорони в м. Києві.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Національну поліцію України та Управління поліції охорони в м. Києві.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

До суду 12.08.2020 надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального провадження та призначення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 ухвалено подальший розгляд справи здійснювати у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 15.09.2020.

Протокольною ухвалою суду 15.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.10.2020.

У судове засідання, призначене на 15.10.2020, сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач та треті особи з клопотаннями не звертались, будь-яких заяв до суду не надсилали, а тому, враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 14 лютого 1996 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 29.09.1986 по 30.12.2005.

Наказом начальника управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в м. Києві від 30.12.2005 №152 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-026873), інспектора-чергового чергової частини спеціального підрозділу міліції охорони "Титан" (окремий батальйон №1) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 "А" (за віком) з 30 грудня 2005 року.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0198635 від 07.12.2016 позивачу встановлено третю групу інвалідності з 07.12.2016, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 22).

Вказана обставина також підтверджується випискою із акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0198635 від 07.12.2016 (а.с. 23).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0007486, позивачу визначено 60% втрати професійної працездатності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 20).

Як встановлено судом, позивач неодноразово звертався до Управління поліції охорони в м. Києві із заявами (рапортом), в яких просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням третьої групи інвалідності в період проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с. 137-139).

На виконання вимог п. 8 Порядку №850 від 21.10.2015 матеріали про призначення одноразової грошової допомоги надсилались до МВС України для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні та виплаті у випадках, передбачених п. 14 Порядку №850 (а.с. 152, 161).

Однак, будь - які рішення МВС України за результатами розгляду матеріалів прийнято не було.

Листом УПО в м. Києві від 05.12.2019 № 2899/43/29/3/01-2019 на виконання вимог рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 у справі № 320/5980/18, залишеного в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 № 320/5980/18, пунктів 8, 9 Порядку № 850, матеріали заяви ОСОБА_1 повторно були надіслані до МВС України для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

На адресу УПО в м. Києві надійшов лист Департаменту поліції охорони в м. Києві від 09.09.2019 № 3858/43/3/01-2019 про надсилання листа МВС України від 22.08.2019 № 11666/05/15/2019 з матеріалами заяви позивача про призначення та виплату ОГД та висновком МВС України від 07.08.2019 про розгляд зазначеної заяви (а.с. 163-168).

Згідно із зазначеним Висновком МВС України було відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу ОГД за рахунок коштів на утримання МВС України, матеріали та висновок надіслані до Національної поліції України для приведення у відповідність до вимог законодавства та негайного вчинення дій із вирішення питання, за умови наявності підстав, призначення та виплати ОГД за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України. У тексті висновку МВС підставою для відмови зазначено про певні недоліки в оформленні заяви та матеріалів про призначення ОГД.

У подальшому, листом УПО в м. Києві від 03.10.2019 № 2324/48/29/3/-1-2019, матеріали заяви ОСОБА_1 після усунення недоліків, визначених Висновком МВС України від 07.08.2019, були повторно надіслані до МВС України (а.с. 170).

Листом МВС України від 06.11.2019 № 15/2-4287 матеріали заяви ОСОБА_1 були повернуті на адресу УПО в м. Києві для усунення недоліків, визначених Висновком, та направлення, відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою КМУ від 28 жовтня 2015 року № 877 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 27 грудня 2018 року № 1146, за належністю до Національної поліції України (а.с. 172-173).

Після усунення недоліків, визначених Висновком МВС України від 07.08.2019 та зазначених у листі МВС України від 06.11.2019 № 15/2-4287, листом УПО в м. Києві від 11.11.2019 № Ш-14/43/29/3/01-2019 матеріали заяви позивача про призначення та виплату ОГД було повторно надіслані до МВС України (а.с. 174-175).

Листом МВС України від 26.11.2019 № 16312/15-2019 матеріали заяви позивача були повернуті на адресу УПО в м. Києві для направлення відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою КМУ від 28 жовтня 2015 року № 877 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 27 грудня 2018 року № 1146, за належністю до Національної поліції України (а.с. 176177).

Ураховуючи викладене, листом УПО в м. Києві від 05.12.2019 №2899/43/29/3/01-2019 матеріали заяви позивача, після усунення недоліків визначених Висновком, були надіслані на адресу НПУ на розгляд та для прийняття рішення про призначення та виплату Позивачу одноразової грошової допомоги (а.с. 178).

Листом Департаменту поліції охорони від 14.01.2020 № 130/43/3/01-2020 матеріали заяви позивача були повернуті до УПО в м. Києві для направлення за належністю до МВС України з посиланням на відсутність у НПУ повноважень на прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні ОГД, затвердження висновків відповідно до Порядку (а.с.181-182).

Ураховуючи викладене, листом УПО в м. Києві від 30.01.2020 №251/43/29/3/01-2020 матеріали заяви позивача були повторно надіслані до МВС України для прийняття рішення про призначення та виплату ОГД ОСОБА_1 відповідно до Порядку №850 (а.с. 183-184).

Листом МВС України від 04.03.2020 № 7611/15-2020 матеріали заяви позивача про призначення та виплату ОГД були повернуті на адресу УПО в м. Києві для направленням їх за належністю до Національної поліції України. При цьому, в листі МВС зазначено, що за результатами опрацювання матеріалів про призначення ОГД ОСОБА_1 , які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на неналежне оформлення документів. Зокрема, довідка ВЛК від 27.09.2016 №346/3В оформлена заднім числом щодо часу звільнення зі служби 30.12.2005, тобто, при звільненні зі служби ВЛК не проходив, скарг на стан здоров`я не заявляв, а тому прийняти рішення про виплату ОГД ОСОБА_1 неможливо. (а.с. 185-186).

Про результати розгляду матеріалів заяви позивача було повідомлено листом УПО в м. Києві від 07.04.2020 № 768/43/29/05/04-2020 та запропоновано привести матеріали у відповідність до вимог МВС України та надати належним чином оформлені документи до УПО в м. Києві (а.с. 187).

Позивач, вважаючи протиправними дії МВС України щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, та дії щодо неприйняття рішення про виплату допомоги, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності міліції України, а також порядок проходження служби в міліції визначав Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ), який втратив чинність з 07 листопада 2015 року на підставі Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (далі по тексту - Закон України від 02 липня 2015 року №580-VІІІ).

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ).

Частиною 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання приписів статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21 жовтня 2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі по тексту - Порядок №850).

Відповідно до пункту 1 Порядку №850 цей порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (підпункт 2 пункту 3 Порядку №850).

Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (пункти 9, 10 Порядку №850).

Отже, Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

Проте, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ.

Тобто, аналіз наведених вище норм чинного законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що за ОСОБА_1 зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ, а обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України.

Проте, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, Міністерство внутрішніх справ України в порушення пункту 9 Порядку №850 будь-яке рішення за результатами розгляду заяви позивача, не прийняло.

Натомість, листом від 20.03.2020 повернуло матеріали, посилаючись на недоліки у медичних документах.

Однак, суд звертає увагу, що чинним законодавством передбачено обов`язок відповідача щодо прийняття рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку №850, або про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження Міністерства внутрішніх справ України в тій частині, що прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не відноситься до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив службу та був звільнений саме з органів внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року по справі №822/1579/17, від 13 лютого 2018 року по справі №808/1866/16, від 13 лютого 2018 року по справі №806/845/16, від 15 травня 2018 року по справі №161/16343/17 та від 19 вересня по справі №750/2250/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання Міністерства внутрішніх справ України на те, що державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України не передбачено коштів для виплати одноразової допомоги колишнім працівникам Державної служби охорони, які мають визначене законодавством право на її отримання, а задоволення вимог ОСОБА_1 призведе до порушення бюджетного законодавства є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

В той же час судом встановлено, що Міністерство внутрішніх справ України не прийнявши жодного з рішень, зазначених у пункті 9 Порядку №850, за результатом розгляду документів на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , своїм листом від 04.03.2020 №7611/15-2020 повернуло на адресу Управління поліції охоронив м. Києві Національної поліції України матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Отже, відповідач всупереч вимогам пункту 9 Порядку №850, не розглянув по суті матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу згідно з Порядком №850, повернув їх та відповідно не прийняв жодного з зазначених вище рішень, чим, на думку суду, вчинив протиправну бездіяльність.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що Порядком №850 не передбачено право МВС України повертати документи без прийняття рішення.

На даний час заява про виплату одноразової допомоги позивачу у встановленому законодавством Порядку не розглянута, відповідне рішення не прийнято, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та порушення останнім прав позивача триває і на момент розгляду справи по суті.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не прийнято рішення по суті розгляду матеріалів щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з пунктом 9 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання прийнятого рішення Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, що зазначене Департаментом у листі від 13.02.2020 №4682/33 про відмову в призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ незаконним, скасувати прийняте рішення Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, викладене Департаментом у листі від 13.02.2020 №4682/33, про відмову в призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах вн6утрішніх справ.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У розумінні статті 13 Конвенції ефективний засіб правого захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин під час розгляду справи, з метою ефективного та належного захисту порушеного права позивача, суд вбачає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції".

У той же час, позовні вимоги позивача про визнання дій Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення документів ОСОБА_1 без прийняття рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, оформлені листом №7618/15-2020, що проведені на підставі рішення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, оформлене листом від 13.02.2020 №4682/33 - протизаконними та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України, в місячний термін, з дня надходження в Міністерство внутрішніх справ документів на призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від Управління поліції охорони міста Києва, визначених пунктами 6, 7 та 8 Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги у разі смерті, інвалідності, втрати працездатності без встановлення інвалідності працівнику міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року в об`єму та переліку документів, що вже розглядалися Міністерством внутрішніх справ - прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 150-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатної особи на дату встановлення інвалідності за 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що визначено Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі смерті, інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За наведеного, позовні вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплатити позивачу одноразової грошової допомоги задоволенню не підлягають, адже повноваження відповідача у спірних правовідносинах є дискреційними.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем під час звернення до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у розмір 1682,40 грн. (а.с. 9), який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати прийняте рішення Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, що зазначене Департаментом у листі від 13.02.2020 №4682/33 про відмову в призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ протиправним.

Скасувати прийняте рішення Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ, викладене Департаментом у листі від 13.02.2020 №4682/33, про відмову в призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах вн6утрішніх справ.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції".

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленою третьою групою інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства внутрішніх справ України () судовий збір у сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.