Справа № 360/3408/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

24 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3408/20

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Борзаниці С.В.

за участю секретаря судового засідання Кравцової Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Солодовніков Олександр Петрович (далі також представник позивача), до Управління поліції охорони в Луганській області (далі також відповідач, УПО в Луганській області), відповідно до якої просить:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Луганській області щодо видання наказу № 78 о/с від 02.09.2020, яким були внесені зміни до наказу № 52 о/с від 11.06.2020, щодо підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції;

- скасувати наказ № 78 о/с від 02.09.2020, яким були внесені зміни до наказу № 52 о/с від 11.06.2020, відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач проходив службу з 16.04.2004 по 06.11.2015 в Управлінні Державної служби охорони при УМВС України в Луганській області, з 07.11.2015 по 11.06.2020 - в Управлінні поліції охорони в Луганській області.

10.06.2020 позивач звернувся з рапортом до керівника Управляння поліції охорони в Луганській області, в якому просив звільнити його з Національної поліції за власним бажанням відповідно ч. 1 п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

11.06.2020 позивачу був наданий витяг з наказу від 11.06.2020 № 52 о/с, в якому зазначено: «Звільнений зі служби (за власним бажанням), відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» старший сержант поліції ОСОБА_1 (0027115) молодшого інспектора взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області, 11.06.2020. Виплатити грошову компенсацію за 19 діб невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час у 2020 році.

Вислуга років на день звільнення у календарному обчислені становить: 17 років 06 місяців 24 дні, час служби у пільговому обчисленні(без урахування календарної вислуги): 04 роки 03 місяці 28 днів».

17.07.2020 на адресу представника позивача надійшов лист № 1343/43/32/8/01-2020 від 14.07.2020, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 на день звільнення (11.06.2020) мав 17 років 06 місяців 24 дні вислуги за службу в органах внутрішніх справ.

Згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільнені не нараховувалась і, відповідно, не сплачувалась, у зв`язку з чим звернувся до суду.

До тепер рішення по справі № 360/2847/20 не прийнято.

07.09.2020 на адресу позивача від відповідача надійшов лист від 03.09.2020 за № 1672/43/32/4/01-20202 «Про направлення витягу з наказу», в якому було повідомлено, що у зв`язку із внесеними змінами до наказу УПО в Луганській області від 11.06.2020 № 52 о/с про звільнення позивача зі служби в Національній поліції України надсилається витяг з наказу в порядку інформування.

На думку позивача, відповідач з метою уникнення задоволення позовних вимог по справі № 360/2847/20 безпідставно вніс зміни до наказу від 11.06.2020 № 52 о/с щодо підстав звільнення позивача, видавши наказ № 78 о/с від 02.09.2020 «Про внесення змін до наказів», в якому внесені зміни до наказу №52 о/с від 11.06.2020 щодо звільнення зі служби в Національній поліції (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0027115), молодшого інспектора взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області, 11.06.2020.

Позивач вважає дії відповідача щодо прийняття наказу від 02.09.2020 № 78 о/с протиправними, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач заперечував проти задоволення вимог, про що подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 52-55), в якому зазначено таке.

Внесення змін до наказу УПО Луганської області № 52 о/с від 11.06.2020 було потрібно через виникнення спровокованих позивачем обставин, які зробили вказаний розпорядчий документ фактично і юридично неточним.

Внесення змін до наказу УПО Луганської області № 52 о/с від 11.06.2020 здійснено шляхом видання нового наказу про внесення змін № 78 о/с від 02.09.2020.

Вказаний алгоритм дій посадової особи УПО Луганської області ґрунтується на загально вживаній практиці внесення змін до нормативних актів і розпорядчих документів.

Позивач не піддає сумнів повноваження начальника УПО Луганської області, визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII, і Положенням про Управління поліції охорони в Луганській області, затвердженого наказом НПУ №1050 від 21.10.2019, щодо видання кадрових наказів.

Наказ УПО Луганської області № 78 о/с від 02.09.2020 віддано відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за своїм змістом цей наказ не суперечить чинному законодавству.

Посилаючись на статтю 19 Конституції України, позивач не вказав, що не так з повноваженнями начальника УПО Луганської області або зі способом їх реалізації. Позов не містить жодного вмотивованого посилання на конкретну норму матеріального права, яка була б порушена при виданні оскаржуваного наказу.

Заперечуючи проти позову, УПО Луганської області також наполягає, що № 78 о/с від 02.09.2020 жодним чином не порушує конституційних прав та свобод позивача як людини та громадянина.

Перш за все, зазначає, що всупереч складеної 07.11.2015 Присяги, поліцейський-водій Сєвєродонецького МВ УПО Луганської області старший сержант поліції ОСОБА_1 , який урочисто присягнув сумлінно виконувати свої службові обов`язки, не виконав приписів пункту 6) частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, а саме: не поінформував безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

З наявних у розпорядженні УПО Луганської області документів слідує, що сержант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в Національній поліції України, прийняв участь у оголошеному Територіальним управлінням Служби судової охорони в Луганській області (наказ № 171 від 04.06.2020 р.) конкурсі на заняття вакантних посад Територіального управління Служби судової охорони в Луганській області, а 06.07.2020 як переможець цього конкурсу ОСОБА_1 був прийнятий на службу до Територіального управління Служби судової охорони в Луганській області (наказ від 06.07.2020 № 130 о/с).

Зміст права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України). Позивач вільно, хоча і не дотримуючись приписів статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ, розпорядився своїм конституційним правом, змінивши місце проходження публічної служби.

В певному сенсі, це рішення було зумовлено безпосереднім бажанням позивача. Але бажання змінити умови несення публічної служби і порядок її проходження не можна ототожнювати зі змістом приписами пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 5 80-VIII.

Як відомо суду, в провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувають дві справи відкриті за позовами ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області. Ця справа і справа № 360/2847/20 відкрита за позовом про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільнення зумовлені прагненням позивача отримати виплату, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Цією нормою визначено, що: «Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом. при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Як слідує з позову ОСОБА_1 , він оскаржує наказ УПО в Луганській області від 02.09.2020 № 78о/с, оскільки звільнення зі служби на підставі пункту 8 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ, де юре, унеможливлює виплату, передбачену частиною другою статті 9 Закону № 2262-ХІ.

За таких умов звільнення позивача «за власним бажанням» в контексті приписів статті 9 Закону № 2262-ХІІ має бути вмотивованим наявністю підстав, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України, тобто постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу».

Ані в своєму рапорті, ані звертаючись з позовом до суду, позивач не надав відомостей про наявність у нього визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення за власним бажанням.

Такі відомості в порядку визначеному статтями 77, 79 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747- IV, у позивача була запитані представником відповідача. Натомість, в силу приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-ІV, позивач має довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, тобто надати документальне підтвердження наявності підстав, про яки йдеться у постанові Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413.

Як зазначалось, ОСОБА_1 06.07.2020 вступив на службу до Служби судової охорони. Положенням про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1052/0/15-19 визначено, що Служба судової охорони згідно зі статтею 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Згідно з приписами пункту «б» частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІ (із змінами, внесеними згідно із Законами № 879-VІ від 15.01.2009. № 580- VIII від 02.07.2015, № 2509-VIII від 12.07.2018) служба в Національній поліції і служба в Службі судової охорони, де-юре, є рівнозначними, оскільки до вислуги років для призначення пенсії за вказаним Законом зараховується на рівних умовах.

Таким чином, 06.07.2020 позивач фактично продовжив проходити публічну службу, тим самим відтермінувавши виникнення у нього права на виплату, передбачену статтею 9 України № 2262-ХІІ. Натоміть, це право не зникло взагалі, воно виникне у позивача в момент його дійсного звільнення з публічної служби.

Саме тому УПО Луганської області і наполягає, що внесення змін до наказу жодним чином не може бути пов`язаним з порушенням конституційних прав та свобод позивача.

Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову в повному обсязі.

Вважає, що з наявних у справі матеріалів слідує, що істинним мотивом звільнення позивача зі служби в Національної поліції України було його бажання вступити на службу до Служби судової охорони.

Зокрема, з протоколу № 71 засідання Комісії для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад співробітників територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 25.07.2020 (надалі протокол № 71) слідує, що молодший інспектор Сєвєродонецького МВ УПО Луганської області старший сержант поліції ОСОБА_1 взяв участь у оголошеному наказом начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області № 171 від 04.06.2020 конкурсі на зайняття вакантних посад співробітників територіального управління Служби судової охорони у Луганській області.

За результатами цього конкурсу 25.06.2020 молодшого інспектора Сєвєродонецького МВ УПО Луганської області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) було визначено переможцем на заняття вакантної посади контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області.

Наказом начальника Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 06.07.2020 № 130 о/а ОСОБА_1 призначено на посаду контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (для забезпечення безпеки учасників судового процесу та охорони Сватівського районного суду Луганської області) та в порядку переатестування присвоєно йому спеціальне звання - старший сержант Служби судової охорони.

Підставою наказу від 06.07.2020 № 130 о/а стали протокол конкурсної комісії Служби судової охорони від 25.06.2020 р. № 71, довідки МВС і військово-лікарської комісії, подання заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Луганській області, військовий квіток і трудова книжка ОСОБА_1 . Про рапорт ОСОБА_1 як підставу для вступу на службу до Служби судової охорони в наказі від 06.07.2020 № 130 о/а не йдеться, тобто такого рапорту позивач не подавав.

Отже, перебуваючи на службі в Національній поліції України, старший сержант поліції ОСОБА_1 у червні 2020 року прийняв рішення вступити/перейти на службу до Служби судової охорони, у зв`язку з чим прийняв участь в оголошеному конкурсі на зайняття відповідної вакантної посади територіального управління Служби судової охорони у Луганській області.

В силу приписів пункту 6) частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, старший сержант поліції ОСОБА_1 мав у червні 2020 року поінформувати свого безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в Поліції, а саме про подальше небажання проходити службу в лавах Національної поліції України, перемогу в оголошеному наказом Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області № 171 від 04.06.2020 конкурсі на заняття вакантної посади контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (протокол № 71 від 25.06.2020 р.) і про свій перехід, у встановленому порядку, на роботу до іншого відомства.

Натоміть, порушивши складену Присягу, старший сержант поліції ОСОБА_1 не виконав приписів пункту 6) частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Подаючи 10.06.2020 рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України, ОСОБА_1 скрив істині мотиви свого звільнення, тим самим ввівши в оману начальника УПО Луганської області, що саме і зумовило юридичну неточність наказу № 52 о/с від 11.07.2020 і необхідність видання наказу № 78 о/с від 02.09.2020, яким ця неточність була виправлена.

Положенням про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженим Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1052/0/15-19 визначено, що Служба судової охорони згідно зі статтею 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Згідно з приписами пункту «б» частини першої статті 17 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (із змінами, внесеними згідно із Законами № 879-VI від 15.01.2009 № 580-VIII від 02.07.2015 № 2509-VIII від 12.07.2018) служба в Національній поліції і служба в Службі судової охорони, де-юре, є рівнозначними, оскільки до вислуги років для призначення пенсії за вказаним Законом зараховується на рівних умовах.

Частиною другою статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що призначення на посади співробітників Служби судової охорони (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється виключно за результатами конкурсу (станом на 12.06.2020 результатів не було), що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя.

Наказом начальника Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 06.07.2020 № 130о/а старшому сержанту поліції ОСОБА_1 в порядку переатестування було присвоєно спеціальне звання - старший сержант Служби судової охорони.

Рівнозначність спеціальних звань вказує на те, що після переходу на службу до Служби судової охорони ОСОБА_1 був призначеним на рівнозначну посаду. Отже, зміна державного органу, в якому позивач продовжив свою публічну службу, навіть не потребувала участі у конкурсі.

В контексті наведених норм, враховуючи наявні обставини, зміни позивачем місця проходження публічної служби, наказ № 78 о/с від 02.09.2020 УПО Луганської області (код юридичної особи 40109152) лише, де-юре, врегулював обставини, що існували, де-факто. Цей розпорядчий акт, яким було приведено у відповідність до норм законодавства наявні правовідносини, дозволить ОСОБА_1 після реального звільнення з публічної служби і виникнення у нього права на пенсійне забезпечення за Законом № 2262-ХІІ, отримати передбачену статтею 9 вказаного Закону виплату в значно більшому розмірі, чим тої, про яку йдеться у його позові, що розглядається Луганським окружним адміністративним судом в рамках справи № 360/2847/20.

Усі положення наказу № 52 о/с від 11.06.2020 з моменту підписання наказу № 78 о/с від 02.09.2020 стали недійсними. І тому, у разі скасування наказу № 78 о/с від 02.09.2020 (а цей наказ є натепер єдиним діючим розпорядчим актом щодо звільнення позивача з лав Національної поліції України), ОСОБА_1 буде зобов`язаним продовжити службу в Національній поліції України що, в свою чергу унеможливить як отримання передбаченої статтею 9 Закону № 2262-ХІІ виплату (за умов перебування на службі вона не здійснюється), так і його подальше перебування на посаді контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області.

Вважає, що задоволення вимог увійде в протиріччя з дійсним волевиявленням особи, що їх заявила, є ще одним показником безпідставності і необґрунтованості заявлених вимог.

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 має право на отримання виплати передбаченої статтею 9 Закону № 2262-ХІІ. Це твердження є хибним, оскільки суперечить приписам першого абзацу преамбули Закону № 2262-ХІІ (в редакції Законами № 879-VI від 15.01.2009, № 901-VIII від 23.12.2015, № 2509-VIII від 12.07.2018), яким визначено, що: «Цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом».

ОСОБА_1 зі своїми позовами звернувся до суду, перебуваючи на службі у Службі судової охорони, що в силу Закону № 2262-ХІІ унеможливлює як пенсійне забезпечення, так і отримання виплат, передбачених цим Законом.

На думку представника відповідача, наведена норма робить незаконними і безпідставними як вимоги позивача, так і вказує на обґрунтованість та правомірність рішень Управління поліції охорони в Луганській області

Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за відсутності сторін.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою від 30.09.2020 після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі після усунення недоліків, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 28.10.2020 (арк. спр. 45-46).

У період з 20.10.2020 по 06.11.2020 головуючий суддя Борзаниця С.В. перебував на лікарняному. Судове засідання призначено на 24.11.2020.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу з 16.04.2004 по 06.11.2015 в Управлінні Державної служби охорони при УМВС України в Луганській області, з 07.11.2015 по 11.06.2020 - в Управлінні поліції охорони в Луганській області (арк. спр. 13-14).

10.06.2020 позивач звернувся з рапортом до УПО в Луганській області, в якому просив звільнити його з Національної поліції за власним бажанням, відповідно ч. 1 п. 7 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (арк. спр. 19).

Згідно з витягом до наказу УПО в Луганській області від 11.06.2020 № 52 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0027115) молодшого інспектора взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області, 11.06.2020. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 10.06.2020, подання Сєвєродонецького МВ (арк. спр. 16, 57).

Згідно з витягом до наказу УПО в Луганській області від 02.09.2020 № 78 о/с «Про внесення змін» на підставі оприлюднених Територіальним управлінням Служби судової охорони у Луганській області протоколів засідання Комісії для проведення конкурсу на заняття вакантних посад співробітників Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області № 71 від 25.06.2020, керуючись приписами пункту 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», внесені зміни до наказу № 52 о/с від 11.06.2020, виклавши такі його пункти в наступній редакції: «відповідно до п.8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в Національній поліції (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0027115), молодшого інспектора взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області, 11.06.2020. Підстава: перехід «12» червня 2020 р. у встановленому порядку ОСОБА_1 на роботу до Територіальної о управління Служби судової охорони у Луганській області» (арк. спр. 18, 58, 59, 60-61).

Відповідно до протоколу № 71 (по наказу начальника управління від 04.06.2020 № 171) засідання Комісії для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад співробітників територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 25.06.2020 ОСОБА_1 було визначено переможцем на заняття вакантної посади контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (арк. спр. 60-62).

Наказом Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 06.07.2020 № 130 о/с прийнято на службу до Служби судової охорони та призначено переможця конкурсу ОСОБА_1 на посаду контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони в Луганській області (для забезпечення безпеки учасників судового процесу та охорони Сватівського районного суду Луганської області) та присвоєно йому в порядку переатестації спеціальне звання старший сержант Служби судової охорони. Підстава: протокол конкурсної комісії Служби судової охорони від 25.07.2020 № 71, довідка МВС від 30.06.2020 № 089925415, довідка військово-лікарської комісії Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного військового комісаріату від 02.07.2020 № 81/1, подання заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Луганській області від 06.07.2020, військовий квіток НК № 6343602 від 26.12.1996, трудова книжка НОМЕР_2 від 25.04.1996 (арк. спр. 63).

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі також - Закон № 580).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Правове регулювання служби в поліції регламентується статтею 60 Закону № 580, згідно якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 77 Закону № 580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 77 Закону № 580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Тобто, пунктом 8 частини 1 статті 77 Закону № 580 прямо визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом «у встановленому порядку» на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Як правильно зазначено представником відповідача, частиною другою статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що призначення на посади співробітників Служби судової охорони (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється «виключно за результатами конкурсу», що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя.

Матеріалами справи достовірно встановлено, що ОСОБА_1 був визначений переможцем на заняття вакантної посади контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області згідно протоколу засідання повноважної комісії лише 25.06.2020, тобто після 11.06.2020 (дата звільнення позивача з органів Нацполіції за власним бажанням).

Після цього на підставі протоколу конкурсної комісії Служби судової охорони від 25.06.2020 № 71, довідки МВС від 30.06.2020 № 089925415, довідки військово-лікарської комісії Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного військового комісаріату від 02.07.2020 № 81/1, подання заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Луганській області від 06.07.2020 наказом Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 06.07.2020 № 130 о/с позивач був прийнятий на службу до Служби судової охорони (арк. спр. 63).

Тобто, до 25.06.2020 були зовсім відсутні правові підстави вважати ОСОБА_1 особою, яка може працювати у складі територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, оскільки Комісія для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад співробітників територіального управління Служби судової охорони у Луганській області могла не визнати позивача переможцем конкурсу, внаслідок чого останній не міг претендувати на проходження служби у вказаному органі після звільнення з органів поліції за власним бажанням 11.06.2020.

Таким чином, станом на 12.06.2020 зовсім були відсутні правові підстави для висновку, що позивач у встановленому порядку вже перейшов на роботу до територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, оскільки свою службу у територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області позивач розпочав у встановленому порядку лише з 06.07.2020.

Як наслідок, зазначена відповідачем в оскаржуваному наказі підстава для внесення змін до наказу УПО Луганської області № 52 о/с від 11.06.2020 не відповідає фактичним обставинам, які мали місце станом на 02.09.2020, а також були відсутні правові підстави для такого висновку, оскільки позивач «12» червня 2020 року не переходив у встановленому порядку на роботу до територіального управління Служби судової охорони у Луганській області. Тобто, станом на 12.06.2020 відносно позивача були відсутні підстави, передбачені пунктом 8 частини 1 статті 77 Закону № 580.

Посилання представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог на положення статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та постанову Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» по даній адміністративній справі є незмістовним, оскільки стосується питання стосовно наявності/відсутності права позивача на отримання відповідних виплат, що не є предметом спору у цій справі, а повинно розглядатися в рамках розгляду адміністративної справи № 360/2847/20.

Посилання представника відповідача на порушення позивачем складеної ним 07.11.2015 Присяги стосовно не виконання приписів пункту 6) частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, а саме: не поінформування безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді, є незмістовним з таких підстав.

Як зазначено вище за текстом, станом на 11 та 12 червня 2020 року стосовно позивача не існувало жодної правової підстави вважати, що стосовно нього були наявні обставини, що унеможливлювали його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Як встановлено матеріалами справи, лише з 25.06.2020 з`явилися підстави для зарахування позивача на проходження служби у складі територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, коли він вже був звільнений за власним бажанням з 11.06.2020.

Позиція представника відповідача стосовно того, що «усі положення наказу № 52 о/с від 11.06.2020 з моменту підписання наказу № 78 о/с від 02.09.2020 стали недійсними, і тому у разі скасування наказу № 78 о/с від 02.09.2020 ОСОБА_1 буде зобов`язаним продовжити службу в Національній поліції України», є незмістовним з таких підстав.

З самого змісту наказу № 78 о/с від 02.09.2020 вбачається, що цим наказом «внесені зміни» до наказу УПО Луганської області № 51 о/с від 11.06.2020, а не «скасований» сам наказ № 51 о/с від 11.06.2020.

Внесені зміни стосуються виключно підстав звільнення та відповідних наслідків, які тягнуть за собою ці підстави.

Таким чином, скасування внесених змін від 02.09.2020 тягне за собою залишення в силі положень наказу, який був прийнятий 11.06.2020.

Посилання позивача як на підставу для відмови у задоволенні заявлених вимог на ті обставини, що задоволення заявлених вимог «унеможливить як отримання передбаченої статтею 9 Закону № 2262-ХІІ виплату (за умов перебування на службі вона не здійснюється), так і його подальше перебування на посаді контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області», є незмістовним з таких підстав.

Питання отримання передбаченої статтею 9 Закону № 2262-ХІІ виплат не є предметом розгляду по даній адміністративній справі, а розглядається в рамках адміністративної справи № 360/2847/20.

Подальше перебування позивача на посаді контролера І категорії третього взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області ніяким чином не ставиться у залежність від результатів розгляду даної адміністративної справи, оскільки порядок прийому та проходження служби позивачем в територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області відповідачем не оскаржується. Відповідачем не зазначено та не надано доказів, а судом також не виявлено доказів порушення процедури призначення позивача на відповідну посаду в територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області.

Предметом позову по даній адміністративній справі є наявність/відсутність законодавчо визначених підстав для внесення змін до наказу УПО Луганської області № 51 о/с від 11.06.2020.

По даній адміністративній справі суд робить висновки, що відповідач не мав підстав для внесення змін до наказу УПО Луганської області № 52 о/с від 11.06.2020 згідно наказу № 78 о/с від 02.09.2020, оскільки позивач «12» червня 2020 року не переходив у встановленому порядку на роботу до територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, а стосовно позивача були відсутні підстави, передбачені пунктом 8 частини 1 статті 77 Закону № 580.

З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є підставою для задоволення заявлених вимог, а інші доводи не впливають на вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2 частини третьої статті 134 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Представником позивача на підтвердження оплати послуг адвоката надано квитанцію від 08.09.2020 № 35 про сплату позивачем за надання послуг згідно акту приймання-передачі від 08.09.2020 № 35 в сумі 3000,00 грн (арк. спр. 24).

24.06.2020 укладено угоду про надання правової допомоги б/№ між адвокатом Солодовніковим О.П. (далі адвокат), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (далі Замовник), з іншої сторони (арк. спр. 21).

Підпунктом 3.1 пункту 3 Договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в підпункті 1.2 Договору, замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком №1 до цього договору.

У відповідності до додатку № 1 до Договору б/н від 24.06.2020 за надання консультацій, збору доказів, їх оцінка, складання позовної заяви щодо скасування наказу № 78 о/с від 02.09.2020, виготовлення копій документів, здійснення адвокатського запиту, супроводу при розгляді в суді замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 3000 грн, про складає Акт приймання-передачі наданих послуг та видається квитанція про отримання зазначеної суми коштів (арк. спр. 22).

Послуги адвоката (далі виконавець) з питань правової допомоги прийнято позивачем згідно з актом від 08.09.2020 приймання-передачі наданих послуг № 35 додатку № 1 Договору про надання правової допомоги № б/н від 24.06.2020, відповідно до якого виконавець надав, замовник прийняв юридичні послуги щодо надання правової консультації протягом 1 год. 05 хв., подальшого збору доказів, надання їм оцінки, складання позовної заяви, протягом 3 год. 15 хв. та бере зобов`язання про здійснення судового супроводу при його розгляді в суді першої інстанції. Вартість надання консультацій, збору доказів склала 2500 грн; вартість подальшого супроводу при розгляді справи складає 500 грн (арк. спр. 2434).

Суд, враховуючи обставини справи, зазначає, що справа була призначена в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, представник позивача у судове засідання не з`являвся, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи викладене, суд на підставі частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визнає неспівмірним розмір витрат на оплату послуг адвоката, які заявлені по даній справі у розмірі 3000 грн, оскільки адвокат не приймав участі при розгляді справи у суді, по справі адвокатом не зібрані та не надані усі докази по справі, які були надані лише представником відповідача на виконання ухвали суду, у позові наявні описки стосовно дати та номеру наказу про внесення змін до наказів (зазначено наказ № 75 о/с від 27.08.2020, який не доданий та не є доказом по справі) та вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 1000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно норм КАС України по даній справі підлягали оплаті судові витрати за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 840,80 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, а згідно з частиною першою статті 139 КАС України судові витрати підлягали оплаті, судовий збір у розмірі 840,80 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління поліції охорони в Луганській області (ідентифікаційний код: 40109152, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 27) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Луганській області щодо видання наказу № 78 о/с від 02.09.2020, яким були внесені зміни до наказу № 52 о/с від 11.06.2020, щодо підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції.

Скасувати наказ Управління поліції охорони в Луганській області від 02.09.2020 № 78 о/с «Про внесення змін до заказів», яким були внесені зміни до наказу від 11.06.2020 № 52 о/с відносно ОСОБА_1 , в якому змінені підстави його звільнення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління поліції охорони в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління поліції охорони в Луганській області до на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 листопада 2020 року.

Суддя С.В. Борзаниця