Справа № 240/15045/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , щодо не нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.06.2018 року, та зобов`язати нарахувати зазначену грошову індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.06.2018року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.06.2018 року, та зобов`язати виплатити зазначену грошову індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.06.2018року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення - 06.06.2018 року по день подання позовної заяви 01.09.2020р. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 448901 гривні.
Позовні вимоги Позивача мотивовані тим, що за вказаний період проходження військової служби Позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація його грошового забезпечення, а при звільненні не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018роки. На своє звернення від 27.03.2020 року щодо такої індексації та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відповіді не отримав.
Ухвалою суду від 05.10.2020року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник Відповідача-1, Військової частини НОМЕР_1 , 02.11.2020року направив до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив і зазначив, що Позивачу за вказаний період дійсно не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, так як такі виплати не були визначені Військовою частиною НОМЕР_2 , в якій проходив службу Позивач, та по причині відповідного рішення Міністерства оборони України, зумовленого відсутністю бюджетного фінансування таких виплат, та роз`яснення Міністерства соціальної політики України.
У відзиві також зазначається, що при звільненні з військової служби грошова компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток (у тому числі військовослужбовцям - учасникам бойових дій) не виплачувалася, так як не була визначена Військовою частиною НОМЕР_2 , в якій проходив службу Позивач.
Відповідач-2, Військова частина НОМЕР_2 , що є суб`єктом владних повноважень, відзив на позов не надав, що відповідно до вимог ч.4 ст.159 КАС України судом розцінюється як визнання позову.
Ухвалою суду від 26.11.2020року позовну заяву в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки по день фактичного розрахунку залишено без розгляду.
Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав для проведення індексації грошових доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, регулюються правовими нормами Закону України від 3 липня 1991 року N1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон N1282-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору, а щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки - правовими нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII (надалі - Закон N 3551-XII), що були чинні на день виникнення спору.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , і згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №181 від 06.06.2018року звільнений з військової служби у запас.
Судом встановлено та не заперечується сторонами наявність підстав для проведення індексації грошового забезпечення Позивача і, що Позивачу за спірний період з 01.07.2015року по 06.06.2018року індексація його грошового забезпечення не проводилася і, відповідно, не виплачувалася.
Одночасно судом встановлено та визнається сторонами, що 19.05.2015 року Позивачу був встановлений статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, яке досліджено судом (а.с.17).
Сторонами визнається, що Позивачу за період 2015-2018 року додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік не надавалися і, відповідно при звільненні компенсація за їх невикористання не виплачувалася.
Вказані обставини підтверджуються відзивом Відповідача-2.
Суд вважає безпідставними доводи представника Відповідача-2, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо обґрунтувань підстав такого не нарахування.
Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (пункт 3 частини першої статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".
За приписами ст.2 Закону N1282-XII грошове забезпечення військовослужбовців, як грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру оплата праці, підлягають індексації.
Вказані вимоги Закону на спірний період не скасовувалися, не змінювалися шляхом внесення змін до Закону N1282-XII, а тому жодні рішення (телеграми, роз`яснення) посадових осіб Міністерства оборони України чи Міністерства соціальної політики України не можуть позбавити громадян України, в тому числі Позивача, встановлених Конституцією України відповідних гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача в цій частині позову відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають частковому задоволенню.
Суд звертає увагу Позивача, що у відповідності до положень постанови КМ України від 30 серпня 2017 р. N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в 2018році мало місце збільшення посадових окладів військовослужбовців. Ця постанова набрала чинності з 1 березня 2018 р.
В зв`язку з цим, порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року та зобов`язання її нарахувати, а Військову частину НОМЕР_1 - виплатити таку індексацію.
Крім того, суд зазначає, що згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон N 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 цього ж Закону передбачено, що у рік звільнення, зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію, військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року N 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року N 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони N 3543-XII та N 1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону N 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону N 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом N 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону N 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону N 2011-XII , статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року N 504/96-ВР "Про відпустки".
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
На підставі викладеного суд робить висновок, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону N 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону N 3551-XII. Така компенсація є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.
Таким чином, з огляду на зазначене при звільненні з військової служби у запас Позивач, як учасник бойових дій мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015 - 2018 роках додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону N 3551-XII, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.08.2019р. у зразковій справі №620/4218/18.
За змістом положень ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача в цій частині позову також відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають частковому задоволенню.
Порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018роки та зобов`язання її нарахувати, а Військову частину НОМЕР_1 - виплатити таку компенсацію.
Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.
Керуючись статтями 2,77,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити частково, визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року та не нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018р.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015року по 28.02.2018року та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018р.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018роки та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018р.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк