Справа № 140/13920/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року ЛуцькСправа № 140/13920/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (ГУ Держгеокадастру у Волинській області, Управління, відповідач) про визнання протиправною відмови від 10 липня 2020 року №Т-6100/0-425/95-20 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за межами населених пунктів Кульчицької сільської ради Турійського району Волинської області; зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, кадастровий номер :06:001:0553, яка знаходиться за межами населених пунктів Кульчицької сільської ради Турійського району Волинської області.

В обґрунтування позову вказала, що 03 липня 2020 року звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, до якої додала сам проект та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Однак ГУ Держгеокадастру у Волинській області листом від 10 липня 2020 року №Т-6100/0-425/95-20 фактично відмовило у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки, зазначивши, що поданий проект землеустрою не у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не засвідчений підписом та печаткою державного кадастрового реєстратора; в поданих матеріалах відсутнє рішення (погодження) Турійської об`єднаної територіальної громади.

Позивач таку відмову вважає необґрунтованою та протиправною, оскільки вона суперечить вимогам статті 186-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), якою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту, а не на стадії його затвердження. Як зазначила ОСОБА_1 , поданий на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Волинській області проект землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність шляхом безоплатної передачі, був погоджений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області; відповідно до статті 50 Закону України Про землеустрій витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а є окремим документом, а його невідповідність вимогам Порядку ведення Державного земельного кадастру не може бути підставою для відмови в затвердженні такого проекту.

На думку позивача, у відповідача були відсутні законодавчі підстави для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність шляхом безоплатної передачі.

Крім того, позивач вказала, що звернулася до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої відповідач мав би відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України протягом двох тижнів після надходження погодженого проекту землеустрою прийняти владне управлінське рішення у формі наказу про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. ОСОБА_1 вважає, що відповідач, відмовляючи листом у затвердженні проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України Про землеустрій.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив (а.с.81-87). В обґрунтування цієї позиції вказав, що позивач звернулася до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (зареєстрована в Головному управлінні 03 липня 2020 року №Т-6100/0/94-20). Листом від 10 липня 2020 року №Т-6100/0-425/95-20 їй відмовлено у затвердженні документації із землеустрою, оскільки подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема пункту 186 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок №1051), в частині засвідчення копій документів Державного земельного кадастру та витягів з них. Крім того, матеріали не містили погодження Турійської об`єднаної територіальної громади про передачу у власність земельної ділянки відповідно до пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад, яке є обов`язковим до виконання на всій території України усіма суб`єктами суспільних відносин. З наведених підстав позивачу рекомендовано повторно звернутися до Управління після отримання відповідного рішення Турійської об`єднаної територіальної громади та врахування зауважень.

Відповідач вважає, що ним правомірно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Представник позивача у відповіді на відзив не погодився з позицією відповідача, викладеною у відзиві; його доводи аналогічні тим, що викладені у позовній заяві (а.с.92-99).

У запереченні на відповідь на відзив відповідач просив відмовити у задоволенні позову, підтримуючи доводи відзиву (а.с.102-105). При цьому зауважив, що ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу у формі наказу з цього питання, чи достатньо відповіді у формі листа.

Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, та дослідивши письмові докази суд встановив такі обставини.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 21 травня 2020 року №3-4772/15-20-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених Кульчицької сільської ради (Турійська об`єднана територіальна громада) Турійського району Волинської області, орієнтовним розміром 2,00 га (а.с.21). За замовленням позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , яка має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника, виготовлено такий проект землеустрою (а.с.11-58). Згідно з висновком експерта державної експертизи про розгляд документації із землеустрою від 22 червня 2020 року №7775/82-20 проект землеустрою погоджено (а.с. 53-54).

Земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера :06:001:0553 (а.с. 61-62).

03 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га (кадастровий номер :06:001:0553), яка знаходиться за межами населених пунктів Кульчицької сільської ради Турійського району Волинської області. До заяви додала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.89).

Листом від 10 липня 2020 року №Т-6100/0-425/0/95-20 ГУ Держгеокадастру у Волинській області відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, вказавши, що проект не відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема, до заяви, зареєстрованої в системі електронного автоматизованого документообігу ДОК ПРОФ Степ 3.0 від 03 липня 2020 року №Т-6100/0/94-20 додано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який не засвідчений підписом та печаткою державного кадастрового реєстратора. Також інформовано, що відповідно до пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України 31 січня 2018 року №60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення при передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність здійснюється за погодженням з об`єднаними територіальними громадами та після прийняття ними рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні. Таке рішення Турійської об`єднаної територіальної громади в поданих до заяви матеріалах відсутнє. Позивачу рекомендовано, врахувавши зауваження, повторно звернутись для затвердження проекту землеустрою після отримання відповідного рішення Турійської об`єднаної територіальної громади (а.с.88).

Позивач, не погоджуючись із такою відмовою ГУ Держгеокадастру у Волинській області, звернулася за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (ЗК України) та Законом України від 22 травня 2003року №858-IV Про землеустрій (далі - Закон №858-IV).

Відповідно до підпункту б частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин першої другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підпунктом а частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом б частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення селянського господарства в розмірі не більше 2,00 гектара.

Згідно з підпунктом в частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до пункту 107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм ЗК України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 цього Кодексу не містять. Перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України не передбачено.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року №820/4852/17, від 06 березня 2019 року у справі №1640/2594/18 та їх відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує до спірних правовідносин.

Відповідачем не заперечується, що позивачем до заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства було долучено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до статті 50 Закону №858-IV проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: 1) завдання на розроблення проекту землеустрою; 2) пояснювальну записку; 3) копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); 4) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); 5) письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; 6) довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; 7) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); 8) відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); 9) копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; 10) розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); 11) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); 12) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); 13) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); 14) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; 15) викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); 16) кадастровий план земельної ділянки; 17) матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки; 18) матеріали погодження проекту землеустрою.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом, і вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється; підстави відмови у затвердженні проекту землеустрою, є вичерпними.

Частинами першою, шостою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як видно з матеріалів справи, поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області; відповідно до висновку експерта державної експертизи Товта Ф.Ф. від 22 червня 2020 року №7775/82-20 про розгляд документації із землеустрою проект відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам (а.с.53-54).

Суд також зауважує, що земельна ділянка площею 2,0 га, щодо якої розроблявся проект землеустрою, зареєстрована у Державному земельному кадастрі відділом у Турійському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з присвоєнням кадастрового номера :06:001:0553, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 01 липня 2020 року (а.с.61-65). Тобто, державна реєстрація земельної ділянки здійснена під час її формування на підставі документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку, як це визначено пунктом 107 Порядку №1051.

Окремо суд зазначає, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не є частиною проекту землеустрою, оскільки такий документ формується вже після реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Стаття 50 Закону №858-IV, яка визначає зміст проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не вказує на наявність в складі проекту землеустрою витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тому невідповідність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку пункту 186 Порядку №1051 в частині засвідчення державним кадастровим реєстратором копій документів, які формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, не може бути підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою, а відповідач не позбавлений можливості самостійно перевірити інформацію щодо земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Свою позицію щодо правомірності відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач обґрунтовує відсутністю погодження Турійської об`єднаної територіальної громади на передачу зазначеної земельної ділянки у власність.

Варто зауважити, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 №60-р Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру визначено до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність здійснювати за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Проте неотримання такого погодження не може бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, оскільки це суперечитиме статті 118 ЗК України, який є актом вищої юридичної сили. Положення цього Кодексу забороняють вимагати інші погодження проекту землеустрою, ніж встановлені його відповідними статтями.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідачем відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з підстав, які не передбачені ЗК України.

Разом з тим, правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333 (наказ зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за №1391/29521; далі - Положення №333).

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління Держгеокадастру в області у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відтак, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Визначаючись щодо позовних вимог, заявлених позивачем, суд не може залишити поза увагою, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області за результатами розгляду заяви позивача від 03 липня 2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га з кадастровим номером :06:001:0553, не прийняв рішення у встановленому порядку, а лише листом від 10 липня 2020 року №Т-6100/0-425/0/95-20 повідомив про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В межах даного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа від 10 липня 2020 року №Т-6100/0-425/0/95-20.

Лист відповідача від 10 липня 2020 року №Т-6100/0-425/0/95-20 у відповідь на заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за змістом та формою не може вважатись відмовою у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Відсутність належним чином оформленого наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, а тому він діяв не у спосіб, визначений ЗК України.

У позовній заяві позивач просила суд зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, кадастровий номер :06:001:0553, яка знаходиться за межами населених пунктів Кульчицької сільської ради Турійського району Волинської області.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

З іншого боку, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою (прийняти рішення такого змісту), якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Виходячи з принципу належного врядування, суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

У даному випадку ГУ Держгеокадастру у Волинській області жодного рішення у формі наказу про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_1 не приймало. В матеріалах справи не містяться докази, що свідчать про відсутність можливості відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення, врахувавши висновки суду.

З огляду на це правильним способом захисту буде саме повторний розгляд заяви позивача та прийняття за наслідками її вирішення відповідного рішення.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій ГУ Держгеокадастру у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за межами населених пунктів Кульчицької сільської ради Турійського району Волинської області. Оскільки заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розглянута з порушенням норм ЗК України, то суд вважає, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за її заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути таку заяву з прийняттям відповідного рішення з урахуванням правової оцінки даного питання, викладеної судом. При цьому суд зазначає, що при прийнятті рішення відповідач не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих підстав, які не знайшли свого підтвердження при оцінці судом.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджуються квитанцією від 22 вересня 2020 року №110, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.9, 76).

З огляду на часткове задоволення позовних вимог на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 67, ідентифікаційний код юридичної особи 39767861) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за межами населених пунктів Кульчицької сільської ради Турійського району Волинської області з кадастровим номером :06:001:0553.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за межами населених пунктів Кульчицької сільської ради Турійського району Волинської області з кадастровим номером :06:001:0553 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Волинській області судові витрати у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк