Справа № 640/22519/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/22519/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ-ПРО»

до Київської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ-ПРО» з позовом до Київської міської митниці ДФС в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/000401/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним, адже прийняте на підставі необґрунтованого висновку відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості. Так, позивач зазначив, що додані до митної декларації документи в повній мірі підтверджують заявлену вартість товару та не викликають сумніву у правильності її визначення згідно основного методу визначенням митної вартості - за ціною договору.

Відповідачем подано відзив на адміністративний в якому зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки документи, подані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а відтак митна вартість визначена із застосуванням резервного методу. З огляду на вищевикладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 19.06.2019р. між ТОВ «БІ-ПРО» (покупець) та Hunan blue sea camel Network Technology Co., Ltd (продавець) укладено договір купівлі-продажу № РО190619В-PROзагальна сума договору складає 158 000, 00 доларів США. Опис товару (специфікація, кількість, упаковка, якість, ціна тощо): парти та стільці для студентів (сталь та дерево, одномісні) 10, 000 комплектів/ціна за одиницю 15, 80 доларів США. Дата доставки 15 днів після передоплати. Умови оплати: оплата згідно інвойсів за розрахунковими рахунками, що зазначені нижче. Форма оплати: 30 % передоплати та 70 % доплати після виконання замовлення.

23.08.2019р. між ТОВ «БІ-ПРО» (покупець) та Hunan blue sea camel Network Technology Co., Ltd (продавець) підписано інвойс № BZXD1908А щодо постачання товару на загальну суму 17 380, 00 доларів США (парта 1100 шт., ціна за одиницю 9, 80 доларів США на суму 10 780, 00 доларів США та стілець 1100 шт., ціна за одиницю 6, 00 доларів США на суму 6 600, 00 доларів США) на умовах FOB.

21.10.2019р. ТОВ «БІ-ПРО» подано до Київської міської митниці ДФС вантажну митну декларацію № UA100010/2019/357015 з метою здiйснення митного оформления товарiв, а саме:

Товар №1. Код ТН ЗЕД - 9403 10 58 00

Вироби що використовуються в установах заввишки до 80см, з металевим

каркасом для навчальних закладів поставляються в розібраному стані (для

зручності транспортування), Учнівські столи (парти) 1-місні з полицею -

1100шт.

Торговельна марка : Bazhou Xinda Teaching Equipment

Країна виробництва : CN

Виробник : Bazhou Xinda Teaching Equipment Co., Ltd.

Товар №2. Код ТН ЗЕД - 9401 79 00 00

Меблі для сидіння з металевим каркасом, не оббиті для навчальних закладів,

поставляються в розібраному стані (для зручності транспортування):

Учнівські стільці -1100шт.

Торговельна марка : Bazhou Xinda Teaching Equipment

Країна виробництва : CN

Виробник : Bazhou Xinda Teaching Equipment Co., Ltd.

Заявлена позивачем ціна товару складає 17 380, 00 USD.

Митна вартість товару відповідно до ВМД визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу подані:

- контракт №Р0190619B-PRO від 19.06.2019р.

- інвойс від 23.08.2019р. №BZXD1908A;

- коносамент BILL OF LADING від 22.07.2019p. № SHWS219070876;

- міжнародну автотранспортна накладна CMR №0230 від 19.10.2019 р.;

- сертифікат про походження №19C4304B0072/00007R від 27.08.2019р.;

- PROFORMA INVOICE № XD-B-RO190801 від 01.08.2019 р.;

- інвойс про вартість перевезення від 02.09.2019р. №11.

21.10.2019р. декларантом позивача отримано електронне повідомлення митного органу про необхідність надання наступних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями наказу №599; договори транспортного експедирування, заявки на перевезення, зокрема документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) митну декларацію країни відправлення; 6) прас-листи виробника товару; 7) експертний висновок про вартісні характеристики товару.

З огляду на вказане, позивачем додатково надано такі документи:

- платіжне доручення №4603JBKLJ0 від 02.09.2019р.;

- платіжне доручення №4690JBKLJ0 від 16.09.2019р.;

- платіжне доручення №4604JBKLJ0 від 02.09.2019р.;

- експертний висновок Ц-846 від 18.09.2019р.;

- експортну декларацію країни відправлення № 91430482MA4PDRL487 від 23.08.19р.;

- транспортний договір від 16.07.2019р. б/н між ТОВ «Бі-Про» та «В&Н LOGISTICS СО»;

- банківську виписку за 02.09.2019р.

Водночас, 24.10.2019р. Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA№100000/2019/000401/2 в якому зазначено, що митна вартість імпортованих товарів, заявлених до митного контролю та митного оформлення за митною декларацією від 21.10.2019р №UA100010/2019/357015 не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до ч. 6 ст. 54 та ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України з наступних підстав. Під час здійснення контролю митної вартості за митною декларацією від 21.10.2019р. №UA100010/2019/357015 встановлено, що документи надані декларантом не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, а саме: відсутня документально підтверджена інформація щодо витрат на страхування. Згідно положень зовнішньоекономічного контракту від 24.06.2019 № PO190619B-PRO (далі - Контракт), графи 20 митної декларації від 21.10.2019 №UA100010/2019/357015 умовами поставки даної партії товарів є FOB- Tiangin (Китай). Згідно положень Інкотермс -2010, термін FOB (Free On Board (... named port of shipment) Франко борт (...назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на покупця покладається обов`язок укласти та сплатити договір морського перевезення. Відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Наказ№599), для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Також, відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. До митного оформлення договори на транспортне обслуговування та інші вищенаведені документи не надавались.

Разом із тим, до митного оформлення митної декларації від 21.10.2019 №UA100010/2019/357015 для підтвердження витрат на транспортування не надано жодних із перелічених документів, зокрема не наданий і рахунок експедитора від 02.09.2019 №11, реквізити якого наведено у графі 44 митної декларації, договори транспортного експедування, документи від осіб, які залучались до виконання договору транспортного експедування та інши документи.

Таким чином, документів, передбачених наказом №599 та Законом України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» для підтвердження витрат на транспортування не надано.

У Контракті передбачено здійснення передплати за товар двома платіжами у розмірі 30% та 70%, разом із тим, банківських платіжних документів до митного оформлення не надано.

Віповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу, якщо рахунок сплачено, декларант повинен надати банківські платіжні документи, що стосуються іцінюваного товару.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2, 10 ст. 58 Кодексу відсутня документально підтверджена інформація щодо числових значень складових митної вартості, необхідних при її обчисленні та ціни яка сплачена.

Декларантом додатково надано копію митної декларації країни відправлення без перекладу, платіжне доручення від 16.09.2019 №4690JBKLJ0, проформу-інвойс від 01.08.2019 №XD-B-R0190801, банківську виписку за 02.09.2019, висновок Київської ТПП від 18.09.2019 №Ц846 щодо ціни товару, інвойс від 02.09.2019 №11 на транспортні витрати, міжнародний транспортний договір від 16.07.2019 б/н між ТОВ «Бі-Про» та «В&Н LOGISTICS СО».

За результатами опрацювання всіх наданих декларантом документів встановлено наступне. У Контракті передбачено здійснення 30% передплати за товар, та 70% перед відвантаженням. Надане платіжне доручення від 16.09.2019р. №4690JBKLJ0 стосовно оплати 70% вартості містить реквізити банку отримувача, враховуючи і найменування самого банку, які не відповідають реквізитам, наведеним у проформі - інвойс від 01.08.2019 №XD-B-R0190801 та контракті від 19.06.2019 №PO190619B-PRO. Згідно умов зазначеного контракту, оплата повинна здійснюватись за реквізитами, наведеними у контракті. Також, надана виписка з Приватбанку за 02.09.2019 містить інформацію лише про купівлю валюти, що не є підтвердженням факту оплати товару, також у виписці відсутні реквізити за якими здійснюється оплата та призначення платежу. Платіжне доручення стосовно передплати 30% вартості не надано. Відповідно до частини 4 статті 58 Кодексу, митною вартості за ціною договору є ціна, яка сплачена, або яка підлягає сплаті. Таким чином, відомості стосовно ціни, яка сплачена не підтверджені документально.

Надані документи, які відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу підтверджують вартість транспортування, а саме інвойс від 02.09.2019 №11 на транспортні витрати та міжнародний транспортний договір від 16.07.2019 б/н наданий від компанії «В&Н LOGISTICS СО». Разом із тим, у наданому коносаменті від 29.08.2019 №MAEU589339410, який згідно Конвенції про уніфікацію деяких правил о коносаментах 1924 року. Конвенції ООН щодо морських перевезень вантажів 1978 року прирівнюється до договору морського перевезення вантажів, перевізниками, які мають відношення до морського перевезення вантажу у контейнері HASU4570230, є MAERSK CHINA SHIPING (морська лінія) та TIANJIN ZHENHUA GROP (агент з доставки), який здійснює платежі на користь морської лінії. Таким чином не відомо, яке відношення компанія «В&Н LOGISTICS СО», від якої надано документи про вартість транспортування, має до морського перевезення оцінюваного товару.

Окрім зазначеного, умовами п.1.1.2 міжнародного транспортного договору від 16.07.2019 б/н передбачено Замовлення на кожну окрему поставку, яке на надано до митного оформлення. Також, відповідно до положень п.2.2 зазначеного транспортного договору передбачена попередня оплата за надані транспортні послуги. Разом із тим, банківські платіжні документи також не надано.

Таким чином, надані відомості щодо витрат на транспортування не підтверджені належним чином та не піддаються обчисленню та перевірці, що суперечить положенням частини 2, 21 статті 58 Кодексу.

Окрім цього, наданий інвойс не містить посилань ні на Контракт, ні на умови поставки, наданий рахунок на транспортні витрати не містить посилань на назву та номеру транспортного засобу, та контейнер, також впливає на перевірку складових митної вартості в межах перевірки маршруту транспортування.

Також, надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 МК України.

Також, декларантом не надано запитуваних митницею документів у повному обсязі.

Водночас, при здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що ідентичні товари оформлено імпортером за митною декларацією від 01.10.2019 №UA100010/2018/353851 за значно вищими рівнями митної вартості із самостійним коригуванням митної вартість на рівні товар 1 - 4,01 дол. США за кг (заявлений декларантом рівень - 1,38 дол. США за кг), товар 2- 4,51 дол. США за кг (заявлений декларантом рівень - 1,27 дол. США за кг). Також, рівень митної вартості товарів з подібними характеристиками згідно з ціновою базою даних ЄАІС ДФС України становить товар 1 - від 4,01 дол. США за кг., товар - 2 від 4,51 дол. США за кг. Таким чином, заявлені рівні митної вартості 1,38 та 1,27 дол. США за кг суперечать поняттю «дійсної вартості» у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994.

З огляду на вказане, митний орган приходить до висновку про те, що використання заявленого декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до статті 58 Кодексу не можливо.

Водночас, з огляду на винесення вищезазначеного рішення відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.10.2019р. № UA100010/2019/01108.

Позивач вважаючи рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів протиправним звернувся до суду з позовом.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 МК України, митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 МК України, перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до приписів частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у ст. 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11.09.2015 №689 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами п. 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018р. у справі 826/27058/15.

Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим силу ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною 3 ст. 54 МК України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару слугували висновки відповідача про те, що документи надані декларантом не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості.

Так, зокрема, в рішенні зазначено, що відсутня документально підтверджена інформація щодо витрат на страхування. Згідно положень зовнішньоекономічного контракту від 24.06.2019 № PO190619B-PRO, графи 20 митної декларації від 21.10.2019 №UA100010/2019/357015 умовами поставки даної партії товарів є FOB- Tiangin (Китай). Згідно положень Інкотермс -2010, термін FOB (Free On Board (... named port of shipment) Франко борт (...назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на покупця покладається обов`язок укласти та сплатити договір морського перевезення. Відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Наказ№599), для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Також, відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. До митного оформлення договори на транспортне обслуговування та інші вищенаведені документи не надавались.

Разом із тим, до митного оформлення митної декларації від 21.10.2019 №UA100010/2019/357015 для підтвердження витрат на транспортування не надано жодних із перелічених документів, зокрема не наданий і рахунок експедитора від 02.09.2019 №11, реквізити якого наведено у графі 44 митної декларації, договори транспортного експедування, документи від осіб, які залучались до виконання договору транспортного експедування та інши документи.

Таким чином, документів, передбачених наказом №599 та Законом України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» для підтвердження витрат на транспортування не надано.

З приводу вищевикладених висновків відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, серед іншого, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, за доводами позивача стахування не здійснювалось.

З огляду на вказане, посилання контролюючого органу на необхідність надання документів, що підтверджують страхування товару, суд вважає помилковими, оскільки такі документи подаються якщо здійснювалось страхування.

Водночас, судом встановлено, що на підтвердження витрат на транспортування, декларантом позивача було подано такі документи: коносамент BILL OF LADING від 22.07.2019 p. № SHWS219070876 та інвойс про вартість перевезення від 02.09.2019р. №11, відтак доводи відповідача в цій частині також не обґрунтовані.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не надано банківських платіжних документів, оскільки «у Контракті передбачено здійснення 30% передплати за товар, та 70% перед відвантаженням, а надане платіжне доручення від 16.09.2019р. №4690JBKLJ0 стосовно оплати 70% вартості містить реквізити банку отримувача, враховуючи і найменування самого банку, які не відповідають реквізитам, наведеним у проформі - інвойс від 01.08.2019 №XD-B-R0190801 та контракті від 19.06.2019 №PO190619B-PRO. Також, надана виписка з Приватбанку за 02.09.2019 містить інформацію лише про купівлю валюти, що не є підтвердженням факту оплати товару, також у виписці відсутні реквізити за якими здійснюється оплата та призначення платежу. Платіжне доручення стосовно передплати 30% вартості не надано. Таким чином, відомості стосовно ціни, яка сплачена не підтверджені документально», суд зазначає таке.

Судом встановлено, що декларантом, на вимогу митниці, було подано:

- платіжне доручення №4603JBKLJ0 від 02.09.2019 р.;

- платіжне доручення №4690JBKLJ0 від 16.09.2019 р.;

- банківську виписку за 02.09.2019 р.

Так, у платіжних дорученнях №4603JBKLJ0 від 02.09.2019 р. Та №4690JBKLJ0 від 16.09.2019 р. у графах «код банку» отримувача вказаний МФО 305299 та номер транзитного рахунку ПРИВАТБАНКУ на який зараховується придбана позивачем валюта та у подальшому перерахована на рахунок постачальника товару. Як вбачається з вищезазначених платіжних доручень, перерахунок валюти здійснено з Печерської філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», отже у цих платіжних дорученнях не може бути зазначено реквізити отримувача коштів, оскільки ці перекази є транзитними та підтверджують списання валюти з рахунку позивача. Так і у банківській виписці за 02.09.2019р. відображена купівля валюти 02.09.2019 об 11:56 та списання її 02.09.2019 об 13:58 з валютного рахунку позивача. В той же час, у SWIFT від 03.09.2019р., відображена транзакція на суму 5214,00 дол.США, та SWIFT від 16.09.2019р., відображена транзакція на суму 12166,00 дол.США, що здійснені на користь продавця товару та відповідає вартості оцінюваного товару за інвойсом.

Таким чином, доводи відповідача про те, що «.. .виписка з Приватбанку за 02.09.2019 містить інформацію лише про купівлю валюти...? спростовується зазначеними в ній фактичними даними, як купівлі валюти для оплати товару за Контрактом від 19.06.2019р. №PO190619B-PRO так і списання цієї валюти з рахунку позивача о 13:58.

Водночас, суд наголошує, що платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто, прямого зв`язку між відомостями із платіжного доручення та митною вартістю товару немає. Таким чином, платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару. Так у інвойсі та проформі-інвойсі вартість товару визначена на рівні 17380,00 дол. США - інвойсова вартість. Відповідач у повідомленні та в Рішенні не вказує що вартість товару зазначена у інвойсі та проформі-інвойсі не приймається митним органом, а отже вартість товару за інвойсом не потребувала підтвердження. Фактично, банківські платіжні документи підтверджують лише оплату вартості товару.

Одночасно, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначає таке. Надані документи, які відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу підтверджують вартість транспортування, а саме інвойс від 02.09.2019 №11 на транспортні витрати та міжнародний транспортний договір від 16.07.2019 б/н наданий від компанії «В&Н LOGISTICS СО». Разом із тим, у наданому коносаменті від 29.08.2019 №MAEU589339410, який згідно Конвенції про уніфікацію деяких правил о коносаментах 1924 року. Конвенції ООН щодо морських перевезень вантажів 1978 року прирівнюється до договору морського перевезення вантажів, перевізниками, які мають відношення до морського перевезення вантажу у контейнері HASU4570230, є MAERSK CHINA SHIPING (морська лінія) та TIANJIN ZHENHUA GROP (агент з доставки), який здійснює платежі на користь морської лінії. Таким чином не відомо, яке відношення компанія «В&Н LOGISTICS СО», від якої надано документи про вартість транспортування, має до морського перевезення оцінюваного товару. Окрім зазначеного, умовами п.1.1.2 міжнародного транспортного договору від 16.07.2019 б/н передбачено Замовлення на кожну окрему поставку, яке на надано до митного оформлення. Також, відповідно до положень п.2.2 зазначеного транспортного договору передбачена попередня оплата за надані транспортні послуги. Разом із тим, банківські платіжні документи також не надано.

З приводу вищезазначених висновків, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що на запит митного органу був наданий транспортний договір від 16.07.2019 б/н між ТОВ «Бі-Про» та «В&Н LOGISTICS СО». Пункт 1.1.1 міжнародного транспортного договору визначено що «Сторона А призначає Сторону В своїм постачальником експедитора та логістики в Китаї».

Згідно пункту 1.2.1 - «... Сторона Б повинна забезпечувати авіаперевезення вантажів, морські вантажні перевезення, морські та повітряні послуги, транспорт, консолідацію сипучих вантажів, експортні документи, причіп, митну декларацію, товарну інспекцію, карантин пропаганди, фумігацію чи інші професійні агентські послуги, а також консультаційні послуги ...». А відповідно до п. 2.2. умовами оплати є попередня оплата.

Таким чином, міжнародний транспортний договір від 16.07.2019 б/н між ТОВ «Бі-Про» та «В&Н LOGISTICS СО» за своєю суттю є договором експедиторського обслуговування. Позивачем було замовлено послугу по організації та доставці вантажу від порту Tiangin Китай до порту України. Оскільки організація «В&Н LOGISTICS СО» надала послуги з доставки вантажу позивачеві, то за приписами ч.10 ст. 58 МК України, позивачем було зазначено витрати які він поніс за межами митної території України і які не були включені у інвойсові вартість товару.

Також, як вбачається з ВМД №UA 100010/2019/357715 від 24.10.2019 р. у графі 44 за кодом класифікатора документів «3005 Банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг» зазначене платіжне доручення від 02.09.2019р. №4604JBKLJ0. Крім того, у банківській виписці за 02.09.2019р. зазначено купівлю валюти о 12:29 на суму 3116,27 дол.США та її списання о 13:59 з рахунку позивача. Крім того, у SWIFT від 03.09.2019р., відображена транзакція на суму 3116,27 дол.США З вищевикладеного, суд приходить до висновку про помилковість вказаних висновків контролюючого органу.

Щодо доводів відповідача про те, що наданий інвойс не містить посилань ні на Контракт, ні на умови поставки, наданий рахунок на транспортні витрати не містить посилань на назву та номеру транспортного засобу, та контейнер, що також впливає на перевірку складових митної вартості в межах перевірки маршруту транспортування, суд зазначаєж таке.

Судом встановлено, що окрім інвойсу, до митного оформлення була надана PROFORMA INVOICE № XD-B-R0190801 від 01.08.2019р. Як вбачається зі змісту цього документу, вартісні та кількісні показники тотожні інвойсу який був виписаний після виготовлення замовленого товару, та який було направлено разом з товаросупровідними документами позивачеві.

Що стосується відсутності посилання, у рахунку на транспортні витрати, на назву та номеру транспортного засобу, та контейнер, то слід звернути увагу на той факт, що у інвойсі №11 зазначено номер коносамента (№589339410). Тобто, номер контейнеру та транспортний засіб відповідач мав можливість встановити зі змісту іншого документу який зазначений у інвойсі №11 від 02.09.2019 р, а саме з коносаменту №589339410, що також був поданий разом з ВМД.

Посилання відповідача на те, що митна декларація країни відправлення складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 МК України, суд вважає помилковими, оскільки не зважаючи на те, що митна декларація країни відправлення складена китайською мовою, разом з цим, з неї можна простежити числово-вартісні характеристики об`єкту поставки. Враховуючи те що, товар поставляється на умовах Incoterms FOB, то в декларації постачальника товару можливо лише перевірити вартість оцінюваного товару за інвойсом.

Інші доводи контролюючого органу також не спростовують правомірність визначення декларантом митної вартості товарів.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), суд вважає необґрунтованим, а доцільність застосування резераного методу - недоведеним.

Таким чином, враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав відповідачу належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості, а документи не містять розбіжностей, суд приходить до висновку про те, що відповідач прийняв рішення та оформив картку відмови за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару. Тому відповідач під час здійснення контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів і митного оформлення діяв у спосіб, який не відповідає вимогам Митного кодексу України.

З огляду на вищевикладене адміністративний позов підлягає задоволенню.

В частині вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинились.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Також, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI ).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінанрсовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що позивач просив суд розподілити судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 24.10.2019р. № 401; акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору про надання правової допомоги № 401 від 24.10.2019р.; копію платіжного доручення від 11.11.2019р. № 4776 на суму 5 000, 00 грн. та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Водночас, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/7806/17, щодо застосування ст. 134 КАС України. У вказаному судовому рішенні зазначено, що аналіз положень ст. 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме: у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, дійшов висновку, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В інших справах «Ботацці проти Італії», «Іатрідіс проти Греції», у текстах своїх рішень у даних справах Європейський суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до акта прийому наданих послуг до цивільно-правового договору про надання правової допомоги № 401 від 24.10.2019р. позивачу надані такі послуги, як: підготовка та передача позовної заяви.

При розгляді клопотання, суд, враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, згідно яких: "…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг".

Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем копії документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що розмір витрат на оплату гонорару адвоката, у заявленому розмірі 5 000,0 грн. не є співмірним із складністю справи, фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у акті переліком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 2 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ-ПРО» - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/000401/2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ-ПРО» судові витрати за сплату судового збору в розмірі 3 304, 29 грн. (три тисячі триста чотири гривні 29 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ-ПРО» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська