Справа № 300/3284/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2020 р. справа № 300/3284/20
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича, про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича (надалі, також відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця від 27 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62636355, від 02 вересня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем у виконавчому провадженні №62636355 при примусовому виконанні виконавчого напису №3581, виданого 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем прийнято до виконання виконавчий документ, місце виконання якого знаходиться поза межами його виконавчого округу, що є грубим порушенням вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідачем не виконав вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку приватного виконавця повернути стягувачу виконавчий документ. Також зазначив, що всупереч вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач не направив боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, згідно із правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Однак, у встановлений строк відзив від відповідача на адресу суду не надійшов.
Судове засідання призначене на 20.10.2020 відкладено у зв`язку неявкою відповідача та відсутністю відомостей про належне його повідомлення.
В судове засідання, 25.10.2020, учасники справи не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.
Виходячи зі змісту вказаної норми, суд зазначає, що законодавець не ставить в залежність можливість розгляду вказаної категорії справ до поважності чи неповажності причин неприбуття учасника в судове засідання.
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, оскільки згідно положень частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності учасників справи.
Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив, письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, письмові докази, наявні у матеріалах справи, судом встановлено такі обставини.
Також, 02.09.2020, відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Не погоджуючись із винесеними постановами відповідача, з метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся із позовною заявою до суду.
Стосовно правомірності винесення оскарженої постанови приватним виконавцем, суд зазначає таке.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що приватним виконавцем Табінським Олегом Володимировичем, в порушення частини 2 статті 24 Закон №1404-VIII, прийнято до виконання виконавчий документ не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також не за місцем знаходження її майна.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом №1404-VIII.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIIІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону №1403-VIII, про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частиною 1 статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Так, частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Як вбачається з постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП №62636355 від 27.07.2020 та Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчий округ, на території якого відповідач здійснює діяльність є м. Київ, тоді як місце проживання боржника (позивача) є Івано-Франківська область, а саме вул. Чубинського, 13/1, м. Івано-Франківськ, що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України. Вказана адреса боржника також зазначена в оскаржуваних постановах відповідача.
Водночас, відповідачем не надано жодного доказу про будь-яке майно за адресою у м. Києві, власником якого є ОСОБА_1 та докази, які б підтверджували фактичне проживання позивача у місті Києві.
Згідно з пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
З огляду на вищенаведене відповідач повинен був згідно з вимогами пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
Отже, відповідачем, всупереч вимог чинного законодавства України прийнято до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в них достовірної інформації про місце проживання, перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
Водночас, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин, суд не вважає за необхідне надавати детальну відповідь на кожний аргумент позивача, викладений у позовній заяві, оскільки це не впливає на суть прийнятого рішення у даній справі.
Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати із сплати судовий збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 250, 268, 271, 272, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 27 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62636355, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого напису №3581, виданого 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 02 вересня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем у виконавчому провадженні №62636355 при примусовому виконанні виконавчого напису №3581, виданого 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Шумей М.В.