Справа № 500/1299/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1299/20

16 листопада 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування акту, податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати акт № 423/19-00-13-02-/ НОМЕР_1 від 05.04.2019 документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , визнати протиправними дії ГУ ДФС у Тернопільській області та скасувати податкові повідомлення - рішення №№2, 3 від 06.05.2019 про нарахування та стягнення податкового зобов`язання та фінансових санкцій з позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 , щодо правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період 01.01.2017р. по 31.12.2017р., результати якої оформлено актом від 05.04.2019р. №423/19-00-33-02-/ НОМЕР_1 та встановлено порушення в частині несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору по анульованому (прощеному) ПАТ «ВіЕс Банк» боргу за Кредитним договором №KF49458 від 27.052008.

Позивач зазначає, що ним не отримано від ПАТ «ВіЕс Банк» жодних повідомлень про прощення (анулювання) боргу за даним Кредитним договором та зазначає про те, що борг перед ПАТ «ВіЕс Банк» погашено ним ще у 2015 році в результаті реалізації іпотечного майна, будь-яких додаткових коштів, які б могли бути об`єктом оподаткуванням ним не отримано.

Ухвалою суду від 23.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

10.08.2020 позивач подав до суду заяву від 31.07.2020, в якій просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування акта документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 №423/19-00-13-02-/ НОМЕР_1 від 05.04.2019 та повернути позивачу 50% сплаченого судового збору (арк. справи 39).

Ухвалою суду від 21.08.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування акта документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 № 423/19-00-13-02-/ НОМЕР_1 від 05.04.2019.

Відповідач на адресу суду подав відзив з додатками, в якому щодо прийняття податкового повідомлення - рішення зазначив, що позивач отримав додаткове благо у вигляді прощеного боргу за Кредитним договором №KF49458 від 27.05.2008р., укладеного з ПАТ «ВіЕс Банку» в сумі 139711,64 грн, а тому ним донараховано на суму прощеного боргу податок на доходи фізичних осіб в сумі 25 148,10 грн, військовий збір в сумі 2095,67 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (арк. справи 40-42).

В судовому засіданні 16.11.2020 сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 16.11.2020 суд перейшов до розгляду справи № 500/1299/20 в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до вимог пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Судом встановлено, що працівниками Головного управління ДПС у Тернопільській області на підставі наказу від 14.03.2019 №532 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 » проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатом якої складено акт від 05.04.2019 №423/19-00-13-02/ НОМЕР_1 (арк. справи 9-12).

З акта перевірки слідує, що податковим органом встановлено порушення позивачем підпункту «д» п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 167, пп. «в» п.176.1 ст.176, ст.179 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2017 рік в сумі 25148,10 грн. та пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в результаті чого донараховано військового збору за результатами отриманих доходів у вигляді додаткового блага за 2017р. в сумі 2095,67грн. та прийнято оскаржені в даній справі податкові повідомлення-рішення від 06.05.2019 року:

- №2 форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму донарахувань 2619,59грн, в тому числі 2095,67грн за податковими зобов`язаннями та 523,92. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №3 форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму донарахувань 31435,13 грн, в тому числі 25148,10грн. за податковими зобов`язаннями 6287,03грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 27.05.2008 між позивачем та ПАТ «ВіЕс Банку» укладено кредитний договір №KF49458.

Надалі, ПАТ «ВіЕс Банк» у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Форма №1-ДФ) за четвертий квартал 2017 року по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відобразив за ознакою доходу "126" - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності - в розмірі 136011,60грн та за ознакою доходу "127" - інші доходи, зокрема сума процентів, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, в розмірі 3700,04грн (арк. справи 42).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України (далі - у редакції, чинній на момент прощення боргу) платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно зі статтею 16 ПК України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.47. п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Пункт 2 статті 164 ПК України встановлює складові загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Змінами, внесеними до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» № 321-VIII від 09.04.2015, чинного з 07.05.2015, редакцію підпункту 165.1.55 пункту165.1 статті 165 ПК України було доповнено абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Отже, поняття додаткового блага в розумінні положень ПК України не включає в себе прощені пеню, штрафи чи підвищені відсотки, які є видами забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за умовами укладених кредитних договорів, а також відсотки за користування кредитними коштами.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, суд зазначає, що предметом судового розгляду у цій справі є перевірка судом наявності чи відсутності підстав для збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Листом від 20.04.2018р. №03-1/5462 (вх. №3779/10 від 25.04.2018р.) ПАТ «ВіЕс Банк» повідомлено Головне управління ДФС у Тернопільській області, що фізична особа ОСОБА_1 фактично отримував дохід за ознакою « 126» - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, анульовано (прощено) заборгованості (основне тіло кредиту) боржника перед банком за самостійним рішенням банку, як кредитора) за ознакою « 127» - інші доходи, зокрема, сума процентів, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням (арк. справи 44).

У листі від 20.04.2018р. №03-1/5462 ПАТ «ВіЕс Банку» надав детальний розрахунок сум доходів, зазначених у звітній формі №1-ДФ, згідно з яким станом на 09.11.2017 року ОСОБА_1 прощено борг в сумі 139 711,64 грн, валюта прощення - USD (долари США) та повідомив Головне управління ДФС у Тернопільській області, про конкретні складові заборгованості позивача станом на дату прощення, а саме: залишок основного боргу за кредитним договором станом на 09.11.2017 становив 51056,26 доларів США, що на дату прощення еквівалентно 13601,60 грн, несплачених відсотків 138,91 доларів США, що на дату прощення еквівалентно 13601,60 грн (по курсу НБУ на день прощення 26,636246) (арк. справи 44).

Листом №09-3/16292 від 09.11.2017 року, Банк повідомив боржника - ОСОБА_1 про необхідність подання річної податкової декларації боржником у відповідності до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України так як він включає суму такого анульованого боргу до податкового розрахунку (арк. справи 7).

Водночас, Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області листом №30/13164/04 від 10.04.2017 року повідомив, що згідно перевірки бази АСВП встановлено, що на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП №40196284 згідно виконавчого листа №2-3973/10 від 22.06.2010 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Фольксбанк" заборгованості в сумі 55160,29 грн (арк. справи 8).

Даним листом також повідомлено, що 31.03.2015 року державним виконавцем на підставі пункту 8 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки від реалізації майна 46316,28 грн перераховано стягувачу, 4631,62 грн перераховано виконавчого збору і 200,00 грн - витрат на проведення виконавчих дій, а іншого майна боржника не виявлено.

Відповідачем до відзиву долучено копію запиту про надання інформації №3346/6/19-00-13-05/21031 від 12.10.2018 року, який направлявся ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (арк. справи 45).

У відповідь на зазначений запит, позивач надав податковому органу письмові пояснення від 02.05.2019 року про те, що доходу в сумі 136011,6 грн як додаткове благо, за ознакою доходу - "126", від ПАТ "ВіЕс Банк" у 2017 році він не отримував (арк. справи 13).

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. До доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Виходячи з положень ПК України, з урахуванням змін, які внесені до нього Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» № 321-VIII від 09.04.2015, чинного з 07.05.2015, редакцією підпункту 165.1.55 пункту165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Отже, поняття додаткового блага в розумінні положень ПК України не включає в себе прощені пеню, штрафи чи підвищені відсотки, які є видами забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за умовами укладених кредитних договорів, а також відсотки за користування кредитними коштами.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено складові заборгованості позивача станом на 09.11.2017 року ОСОБА_1 : ПАТ "ВіЕс Банк" у IV кварталі 2017 року прощено борг на загальну суму 139 711,64 грн, валюта прощення - USD (долари США) та складається:

залишок основного боргу за кредитним договором станом на 09.11.2017 становив 51056,26 доларів США, що на дату прощення еквівалентно 13601,60 грн; несплачених відсотків 138,91 доларів США, що на дату прощення еквівалентно 13601,60 грн (по курсу НБУ на день прощення 26,636246).

Отже, прощена (анульована) сума кредитної заборгованості ОСОБА_1 складалась не лише з основної суми кредитної заборгованості, а й містила нараховані відсотки.

Податковим органом при проведенні перевірки та обчисленні податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору проведено розрахунок, виходячи з загальної суми відшкодованої кредитної заборгованості 5245,17доларів США, що в гривневому еквіваленті склала 139711,64 грн, а не лише з основної суми кредиту, що становив 5106,26 доларів США. Таким чином, відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не дотримано положень підпункту 165.1.55 пункту165.1 статті 165 ПК України .

При цьому суд звертає увагу, що підставою для нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті, перш за все є встановлення факту виникнення в особи самого додаткового блага.

Сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

В контексті наведеного слід враховувати також положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Відтак оподатковуваним доходом є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

У такій категорії правовідносин Верховним Судом сформовано усталену судову практику, яка викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 травня 2018 року, справа №820/7182/16, пр. №К/9901/31603/18; від 25 квітня 2018 року, справа №809/4380/15, пр. №К/9901/1690/17; від 10 травня 2018 року, справа №802/142/17-а, пр. №К/9901/35810/18; від 18 квітня 2018 року, справа №813/1742/16, пр. №К/9901/38255/18; від 10 травня 2018 року, справа №807/1304/16, пр. №К/9901/24823/18; від 08 травня 2018 року, справа №819/1443/17, пр. №К/9901/25547/18; від 13 березня 2018 року, справа № 826/6380/15, пр. № К/9901/21170/18; від 22 серпня 2018 року, справа №804/8123/14, пр. №К/9901/5670/18; від 05 вересня 2018 року, справа №807/1316/17, пр. №К/9901/50691/18; від 05 вересня 2018 року, справа №806/2368/16, пр. №К/9901/37750/18; від 31 серпня 2018 року, справа №821/3769/15-а, пр. №К/9901/19662/18; від 31 серпня 2018 року, справа №813/1290/15, пр.я №К/9901/26617/18; від 05 вересня 2018 року, справа №826/3499/15, пр. №К/9901/9074/18; від 10 вересня 2018 року, справа №822/4594/13-а, пр. №К/9901/1880/18; від 02 жовтня 2018 року, справа №820/85/18, пр. №К/9901/54272/18; від 24 жовтня 2018 року, справа №816/2380/17, пр. №К/9901/51898/18; від 21 листопада 2018 року, справа №802/1728/16-а, пр. №К/9901/37647/18; від 21 листопада 2018 року, справа № 813/279/16, провадження № К/9901/40039/18; від 31 січня 2019 року, справа №813/3586/16 пр. №К/9901/31491/18; від 24 січня 2019 року, справа №810/4200/16, пр. №К/9901/36398/18; від 14 лютого 2019 року, справа №803/674/16, пр. №К/9901/28064/18; від 21 лютого 2019 року, справа № 826/16848/16, пр. №К/9901/41597/18.

Визначаючись щодо позовних вимог, з урахуванням закріпленого у статті 9 Кодексу адміністративного судочинства «принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі», суд зазначає, що відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Таким чином, за наслідками судового розгляду, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності проведених податкових донарахувань та винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Відповідно, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень підлягають до задоволення в повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн згідно квитанції №28 від 19.06.2020 (арк. справи 23).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на що, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп., сплачений відповідно до квитанції №28 від 19.06.2020.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми "Р" №2 від 06.05.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми "Р" №3 від 06.05.2019.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області судові витрати на суму сплаченого судового збору 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020.

Реквізити учасників справи: позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль , 46003 );

Головуючий суддя Мірінович У.А.