Справа № 420/7932/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7932/19
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Дата і місце ухвалення 03.06.2020., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Одеська митниця Держмитслужби, про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000542/2 від 29.10.2019 р.,-

В С Т А Н О В И В:

24.12.2019 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції з адміністративним позовом доОдеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів UA500000/2019/000542/2 від 29.10.2019 року.

РішеннямОдеського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 рокупозов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт зазначив, щопід час здійснення Одеською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей , що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Апелянт вважає, що ненадання декларантом документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару, а також банківських документів у підтвердження суми оплати за товар виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості товару.

При цьому, на пропозицію митного органу декларантом не надано всіх додаткових документів, які були витребувані.

З огляду на викладене, а також враховуючи інформацію, отриману за результатами здійснення митного контролю, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи про рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, відповідач вважає правомірним та обґрунтованим прийняття

У зв`язку з цим, Одеська митниця Держмитслужбипросить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2019 року позивач уклав з Товариством MichaelBerzun, NatalyBerzun, Berzun договір купівлі-продажу, за яким придбав легковий автомобіль марки Mercedes-Bens; модель S600, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 ; потужність 390; об`єм двигуна 5980, реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ; дата першого допуску до експлуатації 05.02.23014р., номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_3 ; ціна продажу 42500 (сорок дві тисячі п`ятсот), Євро. Пробіг 37869 км.

Даний автомобіль позивач придбав на нейтральній зоні між Німеччиною-Україною та ввіз своїм ходом на територію України для розмитнення.

06.09.2019 року позивач подав митну декларацію №UA500650/2019/046494 та 14.09.2019р. митну декларацію №UA 500650/2019/048517, в яких визначив митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості товарів- за ціною договору купівлі-продажу 15868612,6 грн. (42500 Євро або 58292,44 дол.США).

Для підтвердженої заявленої митної вартості автомобіля позивач разом з митною декларацією надав митному органу наступні документи:

- договір купівлі-продажу автомобіля (з перекладом на українську мову);

- рахунок-фактура №0304;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу COE-K-1033/17-00083;

- квитанцію про сплату 462000 грн. за розмитнення автомобіля;

- висновок судового експерта Ткач С.А. №10/1 від 12.09.2019р. про визначення ринкової вартості автомобіля, відповідно до якого вартість автомобіля станом на 12.09.2019р. становила 63 906 дол. США, що за курсом НБУ 24,97 складає 1595732,82 грн.

Під час перевірки Одеською митницею ДФС наданих декларантом у підтвердження митної вартості товару документів, встановлено, що у них містяться розбіжності, та надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, у зв`язку з чим на підставі вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України, зобов`язано декларанта протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи, а саме: банківські платіжні документи, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера; копії митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалось страхування - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування; звіт щодо вартості з ресурсу Schwacke; звіт щодо вартості судової експертизи.

За результатами розгляду питання щодо митного оформлення, зазначеного у митній декларації товару, Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA 500650/2019/000542/2 із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 оскаржив його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Згідно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено те, що надані декларантом для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності та недоліки, а саме: до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість товару; документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення товарів до моменту перетинання ними митного кордону України.

Також у рішенні вказано, що відповідно до проведеного аналізу баз даних АСМО «Інспектор 2006» та ЄАІС Держмитслужби України відповідач встановив, що рівень митної вартості оформлених товарів у максимально наближений час до митного оформлення є вищим: товар 1 - 183 331 дол. США. Встановлюючи рівень митної вартості товарів за резервним методом, відповідач посилався, як на основу для визначення саме такого рівня митної вартості, на МД від 24.05.2018р. №UA100210/2018/438613.

Суд першої інстанції встановив, що в МД від 24.05.2018р. №UA100210/2018/438613, яку відповідач використав при коригуванні митної вартості автомобіля, зазначений автомобіль з наступними характеристиками: марка Mercedes-Bens; модель S600 GUARD; тип:221Р, варіант І17 LNO, версія: SZSSB400. Загальна сума за рахунком 85000 EUR.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборівзобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право органу доходів і зборівз метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органу доходів і зборіву письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органу доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу Українивбачається, що орган доходів і зборів здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

Колегія суддів зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Однак, навіть ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відповідач, в обґрунтування наявності підстав для витребування в даному випадку у позивача додаткових документів, посилався на те, що документи, які були надані позивачем не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, в тому числі, рахунок-фактура (інвойс), а якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У підтвердження заявленої митної вартості позивачем було надано до Митниці рахунок-фактуру, в якому зазначена ціна автомобіля.

В ході розгляду справи встановлено, що розрахунок через фінансову установу не здійснювався, сплата вартості автомобіля здійснювалась готівкою, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу, що був в експлуатації. Відтак, вимога відповідача надати банківські платіжні документи у підтвердження сплати вартості автомобіля є безпідставною, оскільки наданим позивачем до митниці рахунком-фактурою підтверджуються заявлені відомості про митну вартість товар за ціною договору.

Що стосується вартості перевезення автомобіля до моменту перетинання ним митного кордону України, то в ході розгляду справи встановлено, що до перевезення автомобіля не залучались треті особи-перевізники, а перетин державного кордону здійснювався самостійно.

Що стосується страхування товару, представником позивача пояснено, що страхування товару не здійснювалось, у зв`язку з чим відповідні документи і не були надані позивачем до митного органу.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалось.

Таким чином, коли окреме страхування не здійснювалось, відсутні підстави для включення ймовірної суми такого страхування до складу митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, зазначені в оскаржуваному рішення доводи щодо відсутності відомостей щодо усіх складових митної вартості товару є необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

Також колегія суддів враховує, що декларантом був наданий до митного органу висновок судового експерта №10/1 від 12.09.2019р. про визначення ринкової вартості автомобіля, відповідно до якого вартість автомобіля станом на 12.09.2019р. становила 63 906 дол. США, що за курсом НБУ 24,97 складає 1595732,82 грн.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

В даному випадку Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Визначаючи митну вартість на рівні митної вартості раніше ввезеного автомобіля, відповідач не вказав умов поставки товару, комерційних умов тощо, не зазначив докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів UA500000/2019/000542/2, прийняте Одеською митницею ДФС 29.10.2019 року, не може вважатись правомірним та обґрунтованим.

В свою чергу, з наданих під час митного оформлення товарів документів вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужбизалишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.11.2020 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук