Справа № 755/6874/20
Суддя: Гончарук В. П.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/6874/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В,П., за участі секретаря судового засідання Гриценка О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві роти №3 батальйону №1 лейтенанта поліції Бердецького Дениса Анатолійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві роти №3 батальйону №1 лейтенанта поліції Бердецького Дениса Анатолійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.05.2020 серія ДП18 № 740763, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 травня 2020 року лейтенантом поліції 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Бердецьким Денисом Анатолійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 740763, на підставі якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок, за те, що Позивач 09 травня 2020 року о 20 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Hyundai Tucson EV6T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався без номерного знаку та не зареєстрував транспортний засіб протягом 10 діб з митного розмитнення у встановленому законом порядку, а також не мав при собі реєстраційного документу, чим порушив п. 2.1 ПДР). Справу про адміністративне правопорушення розглянуто - місто Київ, Броварський проспект, 96, КП.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, крім того, при винесенні постанови інспектором не роз`яснено його права, в тому числі на правову допомогу, та не враховано факту того, що у зв`язку із введеним на території України карантином на час його дії сервісними центрами МВС не проводять реєстрація вживаних автомобілів.

Крім того, зазначає, що відповідачем також порушено процедуру тимчасового затримання ТЗ, а саме безпідставно доставлено ТЗ для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20Б, а в постанові немає ніякої відповідного запису про тимчасове затримання ТЗ та не зазначено інформацію про складання акту огляду та тимчасового затримання ТЗ. Також Акт тимчасового огляду та затримання складено поліцейським самостійно після приїзду евакуатора та навіть не надано для ознайомлення та підпису Позивачу, що свідчить про вчинення Відповідачем дій, які виходять за межі наданих йому прав чи повноважень та порушенням Відповідачем норм чинного законодавства.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2020 року, було відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано 29 липня 2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником позивача копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано 27 липня 2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивачем та його представником до суду додаткових заяв, пояснень подано не було.

Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 03 серпня 2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом з тим відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву на спростування доводів позивача в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України Суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Віповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважен.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 09 травня 2020 року об 20 год. 28 хв. лейтенантом поліції 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Бердецьким Денисом Анатолійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 740763, на підставі якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок, за те, що Позивач 09 травня 2020 року о 20 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Hyundai Tucson EV6T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався без номерного знаку та не зареєстрував транспортний засіб протягом 10 діб з митного розмитнення у встановленому законом порядку, а також не мав при собі реєстраційного документу, чим порушив п. 2.1 ПДР).

Згідно посвідчення про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2 , виданого Одеською митницею 01.04.2020 року на ім`я позивача, транспортний засіб повинен бути пред`явленим підрозділу ДАІ МВС України, який відповідно до законодавства України уповноважений здійснювати державну реєстрацію та зняття з обліку ТЗ, в десятиденний строк для реєстрації, документи для реєстрації: МД UA500500/2020/223305 від 01.04.2020 року, свідоцтво 2820-22 від 04.02.2020 року.

За положеннями ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

За таких обставин позивач звернувся до суду із позовом у строки, передбачені ст. 289 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. ст. 124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30.06.1993 року, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1 ПДР України.

Відповідно до п. п. «б» п. 2.1. Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Частиною 6 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 11 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Отже, наведеними вище нормами в імперативному порядку встановлено обов`язковість реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів в Україні в установленому порядку та заборону експлуатації незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів.

У відповідності до 1.3 Правил дорожнього ружу України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху України.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказав, що ним було надано для ознайомлення документи які Відповідач не взяв до уваги, а саме: про розмитнення транспортного засобу, (митна декларація (форма МД-2) від 01.04.2020 року, Посвідчення про реєстрацію ТЗ від 01.04.2020 серія НОМЕР_2 ), сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 02.04.2020 року.

Разом з тим, суд критично оцінює вказані твердження позивача та не приймає їх до уваги з огляду на те, що, зазначений документ OD № 1012474 від 01.04.2020 року, копію якого позивач долучив до позову при зверненні до суду, є посвідченням про реєстрацію ТЗ, виданий Одеською митницею на підставі МД UA500500/2020/223305 від 01.04.2020 року, свідоцтво 2820-22 від 04.02.2020 року, котрий в силу положень Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005 року, є документом суворої звітності, що видається митним органом власнику ТЗ (уповноваженій особі) для реєстрації цього ТЗ на ім`я особи, зазначеної в цьому документі, у реєстраційних органах у встановлений законодавством строк.

В свою чергу, 07 квітня 2020 року, позивач звернувся до Головного сервісного центру МВС України, для державної реєстрації ТЗ, в результаті чого було отримано відповідь від 10.04.2020 № 31/М-785, що з 19 березня 2020 року в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС змінено режим роботи та для забезпечення своєчасного і повного проведення профілактичних та протиепідемічних заходів тимчасово призупинено надання більшості сервісних послуг МВС, на період дії карантину сервісні центри працюють зокрема для: реєстрації нових транспортних засобів, видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у разі їх втрати (викрадення) або непридатності для користування та видачі посвідчень водія замість втрачених або викрадених.

Крім того, у своїй позовній заяві позивач не заперечує факту не проведення реєстрації ТЗ в установленому порядку, проте, посилається на обмеження, встановлені в країні у зв`язку із введенням карантину, через що реєстрація ТЗ не була проведена вчасно.

Однак, як вбачається, позивачеві несвоєчасність реєстрації ТЗ не інкримінувалась, й остання не входить до предмету доказування у даній справі.

Оскаржувана постанова щодо позивача була складена як на водія ТЗ, який рухався без номерного знаку та не зареєстрував транспортний засіб протягом 10 діб з митного розмитнення у встановленому законом порядку, а також не мав при собі реєстраційного документу, в той час як законом експлуатація такого ТЗ прямо заборонена.

Дані обставини підтверджуються копією відео-запису долученого до матеріалів справи стороною відповідача, в якості доказів, що підтверджують наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З наведеного вище, на думку суду, випливає, що відповідач правильно кваліфікував дії позивача притягнувши його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, рухався без номерного знаку а також не мав при собі реєстраційного документу).

Доводи позивача суд відхиляє, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Доказів, які б спростовували факт відсутності складу адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність у межах розгляду даної справи позивачем надано не було.

Доводи позивача про те, що працівником поліції йому не роз`яснювалися права та обов`язки, не надавалися докази вчинення адміністративного правопорушення не знайшли підтвердження під час судового розгляду та не свідчать про відсутність події, у якій міститься склад адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що викладені позивачем обставини, що не підтверджені належними доказами, не свідчать про відсутність в його діях порушень ПДР України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діяннях позивача, зазначених в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 740763 від 09.05.2020 року вбачається порушення ним п. 2.1. ПДР та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд вважає, що інспектор при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах своєї компетенції та відповідно діючого законодавства, а постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором патрульної поліції на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

При цьому, Європейським судом з прав людини, у рішенні, яке ним було ухвалено 29.06.2007 року у складі Великої палати у справі «Огаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», постановив, що будь-яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди, і ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

В той же час ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

За положеннями ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві роти №3 батальйону №1 лейтенанта поліції Бердецького Дениса Анатолійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В матеріалах справи міститься заява про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги; копію договору №11/05-20/1 про надання правничої допомоги від 11.05.2020 року; копію акта надання послуг №1 від 19.05.2020 року; копію квитанції на суму 2000,00 грн.

Таким чином, в розумінні ч. 5 ст. 134 КАС України, співрозмірними витратами на оплату послуг адвоката є 2000 грн.

З огляду на викладене, представником позивача надані достатні докази на підтвердження понесених співрозмірних витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн., у зв`язку з чим вони підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 6-11, 14, 77, 139, 217, 241-246, 255, 293, 295, 371КАС України, ст.ст. 33, 121, 126, 222, 245, 251, 254, 256, 268, 276, 278-280, 289, 293, 294 КУпАП, статті 6 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві роти №3 батальйону №1 лейтенанта поліції Бердецького Дениса Анатолійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги в сумі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи Шостим апеляційним адміністративним судом.

Повний текст постанови суду складено 24 вересня 2020 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві роти №3 батальйону №1 лейтенант поліції Бердецький Денис Анатолійович (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9).

Суддя