Справа № 522/5853/20
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5853/20
Провадження № 2-а/522/310/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 8 роти УПП в Одеській області Зайцева Олега Олеговича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 25.03.2020 року серії ЕАК № 2292115 про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 8 роти УПП в Одеській області Зайцева Олега Олеговича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 25.03.2020 року серії ЕАК № 2292115 про притягнення до адміністративної відповідальності та з заявою про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою від 10 квітня 2020 року позов залишений без руху, оскільки не надана копія постанови, яка оскаржується.

13 квітня 2020 року позивачем усунені недоліки.

Провадження у справі відкрито 14 квітня 2020 року та встановлено порядок спрощеного провадження з викликом сторін для розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 25 березня 2020 року він рухаючись на своєму автомобілі приблизно о 02 годині 10 хвилин був зупинений працівниками поліції та інспектором було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за результатами чого складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням п. 31.4.3 ПДР. Із вказаною постановою позивач не погоджується та вважає її такою, що суперечить законодавству України оскільки інспектором не надано доказів, на підставі яких встановлено факт порушення та які б підтверджували винуватість у скоєнні адміністративного правопорушення, не зазначено в постанові про наявність або відсутність винуватості вини особи та порушено порядок вручення копії постанови, передбачений ст. 285 КпАП України. В зв`язку з чим, просив скасувати вказану постанову.

13 липня 2020 року від представника Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції до суду надійшов відзив на позовну заяву (в порядку ст. 162 КАС України) в якому просили в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що факт порушення ПДР ОСОБА_1 зафіксовано на портативний відео реєстратор інспекторів. Твердження позивача є помилковими та спростовуються доказами. Разом з тим, в обґрунтування власної позиції позивачем не було надано жодних доказів, які б спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, що свідчить про намагання позивача уникнути установленої законом відповідальності. В той же час, стороною відповідача надано диск з відеозаписом правопорушення, який підтверджує наявність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП України.

В той же день, тобто 13 липня 2020 року до суду надійшла заява Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про залишення позову без розгляду.

20 серпня 2020 року ухвалою суду відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 та запропоновано позивачу виправити вказані недоліки, шляхом сплатити судового збору. 25 серпня 2020 року позивачем надано докази сплати судового збору.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити повністю, зазначив, що з вказаним порушенням не згоден, оскільки не порушував правила дорожнього руху, фара працювала, він перед зупинкою відвідував станцію для ремонту фари, а коли його зупинили то фара погасла.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши доводи учасників справи та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.03.2020 року у м. Одеса по вул. Миколаївська дорога, 173 інспектором роти № 8 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Одеській області ДПП) Зайцевим Олегом Олеговичем було винесено постанову серії ЕАК № 2292115, якою до громадянина ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за вчинене ним адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Підставою для винесення такої постанови стало те, що 25.03.2020 року приблизно о 02 год. 07 хв. у м. Одесі по вул. Миколаївська дорога, 173 під час патрулювання інспекторами було помічено як ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1 в темну пори доби з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього, чим порушив п. 31.4.3. в) Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 31.4. ПДР України передбачені випадки, коли забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, серед іншого, не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

За порушення, передбачене п. 31.4.3 в) ПДР України відповідачем відносно позивача було винесено постанову про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за порушення вимог ч.1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, ш: пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач в своєму позові зазначає, що не порушував Правила дорожнього руху, а саме рухався зі справною фарою. Однак, таке твердження позивача не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, з огляду на наступне.

Факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП є наявним та підтверджується наданим стороною відповідача доказом у вигляді фото та відео фіксації з місця події. Водночас, вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора інспекторів, який оглянуто в судовому засіданні.

Так, на відеозаписі видно як водій ОСОБА_1 керує транспортним засобом Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1 в темну пору доби з непрацюючою лівою фарою. Також на відеозаписі № 01859@480910 видно, що на транспортному засобі Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1 після зупинки в темну пори доби не працює ліва фара в режимі ближнього світла, що додатково підтверджується фото файлом зробленим інспектором, який розміщений у відзиві (а.с. 59).

Доводи позивача, що фара працювала, оскільки він її перед зупинкою налагодив на стації ремонту автомобілів не підтверджено належними та допустимими доказами, тому до уваги не приймаються.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з п. 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони колишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.4 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: п. 31.4.3. в) ПДР не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої тики від 28 грудня 2010 року №630 затверджений національний стандарт України з набранням чинності з 1 липня 2011 р. ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби. Вимоги о безпечності технічного стану та методи контролювання (далі - ДСТУ 3649:2010).

У розділі 6 ДСТУ 3649:2010 закріплені вимоги щодо безпечності технічного стану колісних транспортних засобів, зокрема, вимоги до зовнішніх світлових приладів. Відповідно до п. 6.1.4 Розділу 6 ДСТУ 3649:2010 сигналізатори вмикання світлових приладів мають бути роботоздатні та мати передбачені конструкцією символи.

Оскільки сила світла ламп габаритних ліхтарів більше ніж у 20 разів менша сили світла ближнього (дальнього) світла, то в темну пори доби та в умовах недостатньої видимості габарити транспортного засобу, що рухається в зустрічному напрямку, визначаються по розташуванню ввімкнених фар ближнього або дальнього світла. Тому для попередження зіткнення зустрічних транспортних засобів у таких умовах і правильної оцінки дорожньої ситуації ліва фара, яка розташована ближче до зустрічного потоку транспортних засобів, повинна горіти обов`язково.

Отже, позивач, в порушення вказаних норм та ПДР, рухаючись в темну пору доби з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, створив небезпеку не лише для себе, але й для інших осіб та учасників дорожнього руху.

Пп. в) п. 9.9. ПДР передбачено, що вварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Отже, суд вважає доведеним факт вчиненого порушення, тобто відповідачем обґрунтовано доведено наявність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП України.

При цьому, суд зауважує, що позивачем в своєму позові вказано на несправності з освітленням автомобіля, тобто позивач в порушення приведених норм, все одно, в темну пору доби, а саме вночі, без увімкненої аварійної світлової сигналізації, продовжив рух з непрацюючою лівою фарою, що могло призвести до тяжких наслідків.

Водночас, посилання позивача про те, що він вживав заходів до усунення несправностей освітлення автомобіля, жодним чином не підтверджено належними доказами.

Між тим, інших доказів, які б спростували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, в обґрунтування позову ОСОБА_1 не надано.

Крім того, згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Статтею 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком допостанови у справі про адміністративне правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомост і про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Згідно КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

У відповідності до п. 1 р. ІІІ Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення.

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У зв`язку з вищезазначеним, колегією суддів касаційного суду у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17 зроблено висновок, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Таким чином, спростовуються твердження позивача про порушення, допущені інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, відповідачем, при винесенні постанови не було вчинено дій щодо порушення вимог щодо процедури розгляду справи та не було проігноровано порядку встановленого ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Водночас, ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України (у редакції до 15.12.2017 року), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (у редакції до 15.12.2017 року).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України, у редакції до 15.12.2017 року).

Тобто, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України (у редакції до 15.12.2017 року) розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Оскільки, частинами 1, 2 ст. 77 КАС України (у чинній редакції) передбачено аналогічні положення, що й в ч. 1, 2 ст. 71 КАС України (у редакції до 15.12.2017 року), то вищезазначений висновок Верховного суду з приводу обов`язку доказування в адміністративному судочинстві підлягає застосуванню й до положень частин 1, 2 ст. 77 КАС України (у чинній редакції).

Статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Поряд з цим, як вже зазначалось, оспорюючи факт вчинення адміністративного правопорушення в обгрунтування власної правої позиції позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а наведені ним доводи не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Судом при розгляді справи встановлено, що посадова особа відповідача дотрималася порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченого діючим КУпАП.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У зв`язку з цим, суд, перевіряючи законність і обґрунтованість винесеної постанови по справі про адміністративне правопорушення, враховуючи все вищевикладене вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення законна та обґрунтована і є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП.

За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, не підлягають стягненню й судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 245, 251, 256, 280 КУпАП ст.ст. 242-246, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 8 роти УПП в Одеській області Зайцева Олега Олеговича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патруальної поліції про скасування постанови від 25.03.2020 року серії ЕАК № 2292115 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 листопада 2020 року, оскільки суддя перебувала на лікарняному з 12 листопада по 26 листопада 2020 року.

Суддя Л.М. Чернявська