Справа № 380/9426/20
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9426/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася в суд з позовом до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81156, Львівська область, Пустомитівський район, с. Звенигород) про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати від 14.08.2020 року № 2025 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства»;

- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області розглянула заяву позивача від 15.07.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та рішенням від 14.08.2020 року № 2025 відмовила в наданні такого дозволу з підстав не передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Позивач вважає, що дане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Представник відповідача на поштову адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України у клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради. Проте, у своїй заяві позивач не вказала орієнтований розмір земельної ділянки щодо якої вона бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а також не додала до заяви графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що є порушенням норм, визначених ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. У преамбулі оскаржуваного рішення відповідач послався на ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу, де визначено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, однією з яких є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, що в даному випадку полягає у порушенні ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України зі сторони позивача, бо ним не вказано ні орієнтовний розмір земельної ділянки, ні не надано графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Оскільки, позивач у своїй заяві не вказав щодо якої конкретно земельної ділянки і де саме вона знаходиться, він просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а у розпорядженні відповідача немає сформованих і ненаданих у приватну власність земельних ділянок комунальної власності, які могли би бути надані громадянам у порядку ст. 118, 121 Земельного кодексу України, то було прийнято оскаржуване рішення з причиною відмови «у зв`язку з відсутністю земельних ділянок». Отже, відповідач правомірно та обґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняв законне рішення.

Представник позивача через канцелярію суду подав відповідь на відзив, де зазначив наступне. Причиною відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача стала відсутність земельних ділянок. Проте, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу, який є вичерпним. Законодавство не передбачає таку підставу відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою як незазначення бажаного розміру земельної ділянки чи недолучення графічних матеріалів. Просив позов задоволити.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Позивач звернулася до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою від 15.07.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території до Звенигородської сільської ради. До заяви позивач долучила копію паспорту, ідентифікаційного коду та посвідчення учасника бойових дій

Рішенням Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14.08.2020 року № 2025 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради у зв`язку із відсутністю земельних ділянок.

Позивач вважаючи оскаржуване рішення протиправними та таким, що підлягає скасуванню, звернулась з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України).

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами частини 1 та 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом частини першої статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В свою чергу, п. а ч.3 ст.22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до норм статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою статті 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Поряд із цим, статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед інших належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте зазначеною норму законодавства також встановлено, що до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, зокрема, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Суд зазначає, що метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації відповідачем для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки указаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У свою чергу встановлення такої невідповідності, в силу ч.7 ст. 118 ЗК України є підставою для відмови у наданні дозволу.

При цьому Верховний Суд в постанові від 17.12.2018 року по справі № 509/4156/15-а у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

З матеріалів справи судом встановлено, що Рішенням п`ятдесятої сесії сьомого скликання Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14.08.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради у зв`язку із відсутністю земельних ділянок.

Разом з тим з копії заяви від 15.07.2020 року суд вбачає, що в додатках до заяви не зазначено про надання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. При цьому доказів подання до Звенигородської сільської ради разом із заявою від 15.07.2020 року графічних матеріалів, на яких зображено розташування бажаної до відведення земельної ділянки, позивачем суду не надано. Крім того в матеріалах справи взагалі відсутні графічні матеріали, на яких зображено розташування бажаної до відведення земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки не дають можливості відповідачу ідентифікувати бажану земельну ділянку для перевірки її місця розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. А відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14.08.2020 року № 2025 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства задоволенню не підлягають.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у задоволенні позову не є перешкодою для повторного звернення позивача до органу місцевого самоврядування із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з наданням графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, 81156, Львівська область, Пустомитівський район, с. Звенигород.

Повне судове рішення складено 27.11.2020 року.

Суддя Кухар Н.А.