Справа № 360/3653/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

25 листопада 2020 року СєвєродонецькСправа № 360/3653/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Басової Н.М.

при секретарі судового засідання: Бутенко К.В.,

за участю:

представника позивача: Шурхно К.А.,

за відсутності представника відповідача,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника позивача Шурхно Кирила Анатолійовича про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування наказу про звільнення, визнання запису недійсним, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області) в якому позивач просив суд:

- скасувати наказ начальника МДЗУ №186-о від 30.09.2015 про звільнення ОСОБА_1 зі служби у податковій міліції;

- визнати запис у трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 зі служби у податковій міліції від 30 вересня 2015 року недійсним;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області видати новий наказ про звільнення ОСОБА_1 від 17 серпня 2020 року і внести відповідний запис про звільнення ОСОБА_1 в його трудову книжку;

- стягнути з Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, тобто з 30.09.2015 по 17.08.2020 (а.с.1-2).

Разом з позовом представник позивача подав клопотання про поновлення строку на звернення до суду, в якому зазначив наступне (а.с.12).

Згідно статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При цьому позивачу його трудова книжка була вручена 17.08.2020. В місячний строк, а саме 31 серпня 2020 року, в інтересах позивача представник звернувся з відповідною позовною заявою як і зазначено у вищезазначеній нормі закону до місцевого суду - Сєвєродонецького міського суду Луганської області, однак ухвалою вказаного суду від 28 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження, роз`яснено про віднесення юрисдикції розгляду вказаного спору до Луганського окружного адміністративного суду.

З огляду на викладене, представник вважає, що ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду з вказаною позовною заявою з поважних причин та такий строк підлягає поновленню.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи в загальному позовному провадженні з призначенням дати підготовчого засідання. Клопотання про поновлення строку звернення до суду залишено відкритим та зазначено про його розгляд під час підготовчого провадження. Витребувано від відповідача докази по справі (а.с.13-14).

Ухвалою суду від 27.10.2020 задоволено клопотання відповідача про проводження строку для подачі відзиву та доказів по справі. Продовжено відповідачу строк до 16.11.2020 для подачі відзиву та витребуваних судом доказів ухвалою від 07.10.2020. В підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.11.2020 до 10 год. 00 хвил. (а.с.27-28).

16.11.2020 відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому одночасно висловив свою позицію щодо клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду (а.с.33-45).

Так, відповідач вказав, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Втім, доказів поважності пропуску строку, виходячи з небажанням ОСОБА_1 майже на протязі п`яти років, дізнатися про порушення своїх прав, у наданому позивачем клопотанні взагалі не наведено.

Враховуючи вищезазначене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду.

В підготовче засідання прибув представник позивача, представник відповідача не прибув, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с.52).

Представник позивача підтримав заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду з підстав зазначених у ньому. Також пояснив, що фактично позивач згоден зі звільненням і оскаржує наказ лише в частині дати звільнення, оскільки трудову книжку зміг отримати лише 17.08.2020. Весь цей час позивач не мав змоги отримати трудову книжку, оскільки в нього не було можливості виїхати з окупованої території. Після отримання трудової книжки вони відразу звернулись до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом, однак ухвалою суду від 28.09.2020 було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі та роз`яснено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Луганського окружного адміністративного суду. 02.10.2020 позивач подав позовну заяву вже до Луганського окружного адміністративного суду.

На підставі викладеного, представник позивача просив суд поновити строк звернення до суду.

Розглянувши заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Згідно з приписами частини першої та п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 походив службу у податковій міліції з 30.12.2008, з 03.03.2014 перебував на посаді оперуповноваженого відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Алчевської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Луганській області у званні майор податкової міліції. З вказаної посади та податкової міліції наказом від 30.09.2015 №186-о Головного управління Міндоходів у Луганській області 30 вересня 2015 року був звільнений в запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 п.п. «є» (за порушення дисципліни) (а.с.82).

Таким чином судом встановлено, позивач перебував на публічній службі і до суду звернувся з позовом, пов`язаним з його звільненням з такої служби.

Отже, при з`ясуванні питання щодо своєчасного звернення позивача до суду застосовуються норми спеціального закону, а саме частина п`ята статті 122 КАС України, яка встановлює звернення до суду у справах щодо звільнення громадян з публічної служби місячний строк.

При цьому Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

На підставі аналізу сформульованих цим судом позицій можливо дійти висновку про те, що правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.

При цьому ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду.

Не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, підсумовуючи вище викладене, можливо дійти висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві або у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, Верховним Судом висловлено правову позицію, згідно якої за загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатись не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова від 21.10.2019 №0640/4406/18, від 21.05.2020 №П/811/1586/16).

Як вже зазначив суд раніше, позивача було звільнено зі служби в податковій міліції 30.09.2015. З цього часу у позивача починає перебіг процесуального строку на звернення до суду з приводу оскарження наказу про звільнення і встановлений він КАС України в місячний строк.

Позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду 02.10.2020, що підтверджується позовною заявою від 02.10.2020 (а.с.1-2).

Таким чином судом встановлено, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, передбаченого вимогами частини п`ятої статті 122 КАС України, і становить майже п`ять років.

Поважними причинами пропуску строку представник в клопотанні зазначив помилкове звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції, надаючи на підтвердження цього факту копію позовної заяви від 31.08.2020 та ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.09.2020 у справі №428/7007/20, якою відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі та роз`яснено право звернення до суду адміністративної юрисдикції (а.с.7,8).

Однак, вказані обставини підтверджують лише проміжок часу з 31.08.2020 по 28.09.2020.

Жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, починаючи з 31.10.2015 по 30.08.2020 ані позивач, ані його представник суду не надали.

Посилання представника позивача на те, що позивач взагалі був не обізнай про своє звільнення зі служби в податковій міліції є неприйнятним, з наступних підстав.

Так, наразі загально відомим фактом є те, що з 14 квітня 2014 року на території Луганської та Донецької областей відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з цим, наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.07.2014 №381 був встановлений простой у роботі територіальних органів Міндоходів, в тому числі і в Головному управлінні Міністерства доходів і зборів у Луганській області, а наказом ДФС України від 07.08.2014 №32 встановлено простій у роботі територіальних органів Міндоходів, що дислокуються у Луганській області, в тому числі і в Алчевській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області, в якій проходив службу позивач (а.с.46,47,49,50).

Відповідно до наказу ДФС України від 07.11.2014 №256 простій у роботі територіальних органів Міністерства доходів і зборів та Державної фіскальної служби України вважається закінченим (а.с.55-58).

Відповідно до наказу ГУ Міндоходів у Луганській області від 21.11.2014 б/н було здійснено переміщення з тимчасово неконтрольованої території, в населені пункти, на території яких органи державної влади виконують свої повноваження в повному обсязі в тому числі і Алчевську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Луганській області (а.с.51-52,53-54).

Окрім того, працівникам територіальних органів ГУ Міндоходів у Луганській області, що переміщені, було запропоновано особисто з`явитись до переміщених територіальних органів за адресами, зазначеними у повідомленні на субсайті ГУ Міндоходів у Луганській області, та не пізніше 25 січня 2015 року повідомити про подальші наміри проходити службу у вигляді подання попередження про зміну місцезнаходження установи та істотних умов праці, що було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» (а.с.61).

Також співробітники податкової міліції, які станом на 01.09.2015 не прибули до нового місця служби, були повідомлені про зобов`язання прибути для вирішення питання щодо подальшого проходження служби до 21.09.2015 за вказаної у повідомленні адресою. А крім того, попереджені, що у разі не прибуття, буде вирішено питання щодо їх звільнення з займаної посади та податкової міліції за статтею 64 пунктом «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.60).

Всі вказані розпорядчі документи та повідомлення знаходяться в загальному доступі та розміщені на офіційних сайтах відповідних держаних установ та субсайті ГУ Міндоходів у Луганській області.

Отже з боку суб`єктів владних повноважень були вжиті всі можливі на той час засоби для належного повідомлення всіх співробітників територіальних органів ГУ Міндоходів у Луганській області про умови роботи, нове місце розташування територіальних органів та наслідки неприбуття до них.

Позивач, маючи вищу юридичну освіту, повинен був усвідомлювати, що не прибуття його на службу весь цей період часу, не може залишитись поза увагою відповідача.

При цьому усвідомлення того, що позивача вже звільнено зі служби, підтверджується його власноручною заявою від 12.08.2020 на ім`я в.о. начальника ГУ ДФС у Луганській області С.Туренко щодо видачі трудової книжки та військового квитка. У вказаній заяві позивач зазначив, що був звільнений з податкової міліції у лютому 2014 року (а.с.89).

Окрім того, в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що з 02.01.2019 позивач зареєстрований як фізична особа, що здійснює підприємницьку діяльність. Реєстрація відбулась Сєвєродонецькою міської радою. Місцезнаходженням позивача зазначена адреса у м.Сєвєродонецьк Луганської області, що відноситься до територій підконтрольних Україні (а.с.95).

Отже, всі вказані вище обставини свідчать про те, що позивачу було достеменно відомо про його звільнення набагато раніше, ані ж з дати, коли він отримав свою трудову книжку, а також те, що він перебував на підконтрольній Україні території, однак не вчинив жодних активних дій, направлених на з`ясування обставин щодо проходженням ним служби в податковій міліції.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач проявив байдужість щодо своїх прав та обов`язків, внаслідок чого зазначені його представником підстави пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач та його представник суду не надали.

Згідно частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Право на постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду за результатами підготовчого засідання закріплені в пункті першому частини 2 статті 183 КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача щодо поновлення строку звернення до суду, у зв`язку з цим адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду на стадії підготовчого провадження.

Керуючись статтями 122, 123, 181, 255, 294, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку, вказані ОСОБА_2 в клопотанні про поновлення строку на звернення до суду.

У задоволенні клопотання представника позивача Шурхно Кирила Анатолійовича про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування наказу про звільнення, визнання запису недійсним, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування наказу про звільнення, визнання запису недійсним, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, він має право звернутись до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст повного судового рішення складено 27 листопада 2020 року.

СуддяН.М. Басова