Справа № 620/4002/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/4002/20

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Сидоренка О.О.,

від відповідача Качанка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Семенівське лісове господарство" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень форми -'' Р '' від 05.02.2020 № 0, № 0,

У С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Семенівське лісове господарство" (далі також ДП "Семенівське лісове господарство", позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі також ГУ ДПС, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 05.02.2020 № 0, № 0.

Позов обґрунтовано тим, що витрати на лісовідтворення природного лісу, не можна зарахувати на баланс підприємства, з огляду на те, що їх не можна врахувати як окремий об`єкт обліку біологічних активів; їх не можна включити до вартості уже врахованого біологічного активу та, відповідно, витрати на лісовідтворення якого понесені, не є об`єктом обліку біологічних активів. Витрати на лісовідтворення є витратами основної діяльності лісового господарства, саме на лісокористувачів покладаються основні витрати на лісовідновлення, які прямо пов`язанні із діловою спрямованістю, оскільки специфікою ведення лісового господарства є те, що витрати на вирощування посадкового матеріалу, посадку лісу, догляду за культурами тощо принесуть дохід у майбутньому - після досягнення лісом віку стиглості (при рубках головного користування) або в процесі рубок формування, при яких також отримується деревина, та в процесі отримання інших корисних властивостей лісів незалежно від їх віку стиглості.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позов, в якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки у оскаржуваних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 02.11.2020 клопотання позивача задоволено, визнано поважними причини пропуску звернення до суду та поновлено цей строк.

Ухвалою суду від 11.11.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в межах його повноважень та на підставі чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ДП "Семенівське лісове господарство" є юридичною особою, зареєстрованою 23 червня 1993 року у встановленому законодавством порядку (дата запису: 04.02.2006, номер запису: 0000053); здійснює діяльність, що відповідає Коду КВЕД: 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві (основний); 02.20 Лісозаготівлі; 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві; 01.29 Вирощування інших багаторічних культур; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (а.с.31 т.1).

ГУ ДПС у Чернігівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ДП "Семенівське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2019 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2019 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період в 01 січня 2011 року по ЗО червня 2019 року.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 11.11.2019 №120/05/00993478 (далі по тексту Акт перевірки), у висновку якого зазначено про порушення ДП «Семенівське лісове господарство»:

- підпункту 134.1.1 пункту 134. 1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 7, пункту 11. П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року №27/4248, наказу Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року №897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств» затвердженого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року №1415/27860, в результаті чого занижено податок на прибуток ,на суму 315 581 грн в т.ч. за 2016 рік на суму 60572 грн, за 2017 рік на суму 81752 грн, за 2018 рік на суму 84257 грн, за перше півріччя 2019 року на суму 89000 грн;

- пункту 2, пункту 3 «Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, ДП "Семенівське лісове господарство" занижено розмір нарахувань частини чистого прибутку у розмірі 976874 грн, в т.ч. за 2016 рік на суму 206955 грн, за 2017 рік на суму 279320 грн, за 2018 рік на суму 287877 грн, за перше півріччя 2019 року на суму 202722 грн.

«Порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2015 року JM^4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30січня 2015 року за №111/26556;

- підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме про несвоєчасне перерахування у серпні 2017 року податку на доходи з фізичних осіб у сумі 54862,0 грн, який нарахований та утриманий із заробітної плати працівників у червні 2017 року.

21.01.2020 позивачем до ГУ ДПС подано пояснення та заперечення на Акт перевірки(а.с.128-131 т.1).

03.02.2020 за результатами розгляду пояснень і заперечень відповідачем надано лист №1244/10/25-01-05-01-06, в якому з посиланням на Методичні рекомендації з формування собівартості продукції (робіт, послуг) на підприємствах, що належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, затверджені наказом останнього від 14 травня 2013 року №124, та також на П(С)БО 16 «Витрати», П(С)БО 30 «Біологічні активи», П(С)БО 7 «Основні засоби», П(С)БО 9 «Запаси», зазначено, що аргументи, викладені позивачем у запереченнях, не є обґрунтованими та не можуть бути враховані при винесенні податкових повідомлень-рішень (а.с.132-137 т.1).

На підставі Акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- форма «Р» №0 від 05.02.2020, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за, платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на суму 976 874 грн (а.с.138 т.1);

- форма «Р» №0 від 05.02.2020, яким позивачу збільшено суму грошового, зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організації, що перебувають у державній власності, на суму 394476 грн, в тому числі 315581 грн. основного грошового зобов`язання та 78895 грн штрафних (фінансових) санкцій (а.с139 т.1).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із скаргою від 10.04.2020 № 511 до Державної податкової служби України (а.с.140-146 т.1), за результатами розгляду якої Державною податковою службою України винесене рішення від 15.06.2020 №19100/6/99-00-06-02-01-06, яким податкові повідомленням-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області №0 від 05.02.2020 та №0 від 05.02.2020 залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с.147-151т.1).

Вважаючи вказані вище податкові повідомлення рішення незаконними та такими, що мають бути визнані протиправними та скасовані, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування є Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755-VI, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 44.1, пункту 44.2 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Так, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що це Положення (стандарт) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996) центральні органи виконавчої влади у межах своєї компетенції мають право розробляти на базі П(С)БО методичні рекомендації щодо специфіки та особливостей обліку в окремих галузях виробництва.

Суд звертає увагу, що позивач є суб`єктом господарювання, який займається специфічним видом господарської діяльності, а саме діяльністю у сфері лісових ресурсів, що не заперечується сторонами по справі.

Так, на лісогосподарських підприємствах особливості обліку витрат встановлені «Методичними рекомендаціями з формування собівартості продукції (робіт, послуг) на підприємствах, що належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженими наказом Державного агентства лісових ресурсів України (ДАЛР) від 14.05.2013 № 124 (далі - Методрекомендації № 124).

Згідно Методичних рекомендацій № 124, які визначають особливості обліку витрат на підприємствах лісового господарства, до основного виробництва зокрема, але не виключно, належать (п. 2.2 Методрекомендацій № 124): штучне та природне лісовідновлення; лісорозведення; полезахисне лісорозведення; лісогосподарські заходи з поліпшення якісного складу лісів; будівництво доріг лісогосподарського призначення.

Отже, всі спірні витрати належать до витрат основного виробництва лісового господарства. Відповідно до пункту 2.3 Методрекомендацій № 124 всі ці витрати (тобто витрати основного виробництва) включаються до собівартості окремих видів продукції. Відповідно до розділу 5 «Групування витрат виробничої собівартості продукції (робіт послуг) за статтями калькуляції (пункт 5.1), витрати на лісогосподарські роботи і послуги, виконані за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції є однією із статей калькуляції продукції (п.п. 10.1 пункту 5.1).

Таким чином, вказані пункти Методрекомендацій підтверджують, що витрати на лісогосподарські роботи і послуги входять до витрат, пов`язаних із виробництвом продукції лісового господарства, та те, що вказані витрати здійснені за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції, так як при визначенні ціни за продукцію (лісоматеріали) вартість лісогосподарських робіт і послуг включається до собівартості цієї продукції, а так як ціна реалізації продукції більша собівартості, вказане підтверджує той факт, що витрати на лісогосподарські роботи (послуги) повністю компенсовані доходом підприємства.

Перелік робіт (послуг), які включаються до складу лісогосподарських робіт (послуг) вказані в пункті 5.4.3 розділу 5 Методрекомендацій № 124, і це, зокрема: лісокультурні роботи в державному лісовому фонді; охорона лісу від пожеж та інші аналогічні роботи (послуги).

Методичними рекомендаціями встановлений порядок групування витрат і складання зведеного кошторису витрат на виробництво (розділ 7 Методрекомендацій № 124) та особливості обліку і калькулювання витрат за видами виробництва, в тому числі по продукції лісового господарства (розділ 12,підрозділ 12.1), які встановлюють як групуються витрати і яким чином визначається собівартість товарної продукції (що є базою для визначення собівартості реалізованої продукції).

Жодним пунктом вказаних розділів Методрекомендацій не встановлено необхідності або обов`язку виключення із витрат і собівартості товарної продукції витрат на вирощування лісу, посадкового матеріалу і інших спірних витрат, які включаються до витрат основного виробництва (рахунок 23) та списання їх на витрати по створенню біологічних активів.

Навпаки, у пункті 12.1.1 Методрекомендацій, в якому сказано, що облік витрат ведеться на рахунку 23 («Витрати по лісовому господарству), окремими статтями аналітичного обліку є: охорона лісів від пожеж; лісорозведення на землях, наданих в постійне користування.

Пунктом 12.1.2 встановлено, що фактичні витрати, понесені на вирощування посадочного матеріалу, списуються на вартість продукції в повному обсязі того періоду, коли вони понесені і не розподіляються між готовою продукцією та незавершеним виробництвом.

У пункті 7.12 вказано, що собівартість товарної продукції визначається, виходячи із загальної суми витрат (дебет рахунку 23) з урахуванням тільки змін незавершеного виробництва.

Враховуючи викладене, спірні витрати, як витрати основної діяльності, списуються на собівартість продукції в повному обсязі в періоді їх понесення.

Згідно з пунктом 5.1 Методрекомендацій до складу витрат, пов`язаних із виробництвом продукції (а не на створення біологічних активів) відносяться витрати на лісогосподарські роботи і послуги, виконані за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції, тобто власного доходу підприємства, а не бюджетних коштів.

З метою компенсації цих витрат підприємством, розділом 14 Методрекомендацій №124 «Ціноутворення в лісовому господарстві» встановлено, що при формуванні вільних цін на лісопродукцію вказані ціни встановлюються, виходячи із виробничої собівартості продукції, і однією із статей виробничої собівартості є витрати на лісогосподарські роботи і послуги, виконані за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції.

Як видно з матеріалів справи і не заперечується відповідачем, вказані вимоги Державним підприємством ДП "Семенівське лісове господарство" виконано, тобто витрати на лісогосподарські роботи повністю компенсуються доходом від реалізації продукції (куди входять ці витрати), і виключення їх з витрат основної діяльності приведе до подвійного оподаткування частини доходів підприємства.

Методичні рекомендації № 124 видані Державним агентством лісових ресурсів в межах компетенції агентства, отже ДП "Семенівське лісове господарство" мало право користуватись вказаними Методрекомендаціями при обліку витрат на виробництво і реалізацію продукції.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Відповідно до частини першої статті 98 Лісового кодексу України, видатки на підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів, їх відтворення і охорони здійснюються за рахунок коштів державного бюджету та власних коштів підприємств.

Витрати, понесені підприємством на відтворення лісів, а саме: вирощування посадкового матеріалу в розсадниках та теплицях, обробіток ґрунту під лісові культури, викопка посадматеріалу, садіння лісу, доповнення лісових культур не можуть визнаватися витратами на створення довгострокових біологічних активів, оскільки це суперечить нормам Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 «Біологічні активи», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 18 листопада 2005 року № 790.

Так, пунктом 2 П(с)БО ЗО визначено, що норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами щодо сільськогосподарської діяльності.

Зазначені ж вище витрати, здійснені з метою вирощування лісу і лісогосподарською діяльністю, які відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 є окремим видом діяльності код 02 Лісове господарство та лісозаготівлі підкод 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві.

Також, П(с)БО ЗО визначає, що біологічний актив - тварина або рослина, яка в процесі біологічних перетворень здатна давати сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, а також приносити в інший спосіб економічні вигоди. Сільськогосподарська продукція - актив одержаний в результаті відокремлення від біологічного активу, призначений для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Дерева порід сосни, дуба, ялини (та інших лісових порід) в процесі перетворення (росту) не здатні давати додаткову продукцію або якісь інші додаткові блага, а отже не мають ознак біологічних активів.

Слід зазначити, що створення лісових культур - це технологічний процес, який у своєму часі становить від 5 до 7 років. Витрати на посадку та вирощування лісових насаджень неможливо прямо пов`язати з отриманим доходом, оскільки продукція, яку можна отримати з таких насаджень для реалізації та отримання доходу з`являється лише через 60-100 років. Жоден нормативно-правовий акт з питань ведення бухгалтерського обліку не передбачає порядок накопичення витрат підприємства з метою віднесення їх на собівартість реалізованої продукції через 60-100 років.

Разом з тим, абзацом 2 пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 визначено, що витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду в якому вони понесені.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що витрати, понесені у зв`язку із лісовідновленням, яке передбачає довготривалий (більше одного року) технологічним циклом виробництва, не можливо пов`язати з доходом певного періоду, а тому вони повинні відноситись до витрат того звітного періоду, в якому вони понесені.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення від 05.02.2020 № 0 є протиправним та підлягає скасуванню.

Пунктами 2, 3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 N 138, передбачено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Враховуючи те, що на визначення частини чистого прибутку мали безпосередній вплив висновки контролюючого органу щодо заниження податку на прибуток, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, збільшення суми грошового зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) за податковим повідомленням-рішенням від 05.02.2020 № 0, є необґрунтованим.

Відтак, контролюючий орган при прийнятті оскаржуваних рішень дійшов невірних висновків щодо порушення позивачем норм податкового законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, судом враховується положення пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Крім того, згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 20570,25грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області форми - ''Р'' від 05.02.2020 №0, №0.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Державного підприємства "Семенівське лісове господарство" судовий збір в розмірі 20570,25 грн (двадцять тисяч п`ятсот сімдесят грн) 25 коп., який сплачено відповідно до платіжного доручення №18629 від 11.09.2020.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Державне підприємство "Семенівське лісове господарство", вул.Березова роща, 40, м.Семенівка, Чернігівська область,15400, .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області, вул.Реміснича, буд.11, м.Чернігів, 14000, .

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя І.І. Соломко