Справа № 640/1182/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Київ № 640/1182/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами

за позовом ОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

Прийняв до уваги наступне

На розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва перебуває позовна заява ОСОБА_1 в якій просить суд :

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м.Києві державної адміністрації.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м.Києві державної адміністрації визнати за ОСОБА_1 право на отримання одночасно і субсидії призначеної відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329) і 50% пільги по сплаті житлово-комунальних послуг відповідно до пункту 1 частини першої статті 21, статті 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести відповідний перерахунок.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Конституційний Суд України у Рішенні № 6-р/2018 від 17.07.2018 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремі положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, зокрема, статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року N 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року N 76-VIII. Відтак, за переконанням позивача, він має право на отримання 50 % пільги по сплаті житлово-комунальних послуг та субсидії.

Ухвалою суду від 24.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатись суддею Арсірієм Р.О. без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році та має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та перебуває на обліку в Управлінні як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорії 2.

17.12.2018 позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою в якій просив надати 50% пільгу по сплаті житлово-комунальних послуг без врахування наданої субсидії, враховуючи рішення Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17.07.2018.

Листом від 26.12.2018 № 105/74/С-1838/21-16222 відповідач повідомив позивача, що рішення стосується статей Закону в частині призначення деяких пільг, компенсацій і гарантій з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї і не визначає право користуватись пільгами на житлово-комунальні послуги та субсидією одночасно.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України). Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

За статтею 16 Основного Закону України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону України Суд зазначає, що обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку.

Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ), користується пільгами, в тому числі пільгою на 50-процентну знижку з оплати житлово-комунальних послуг (пункту 11 частини 1 статті 21 Закону).

З 1 травня 2016 року, згідно з Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848, у разі призначення субсидії пільги з оплати житлово-комунальних послуг та придбання твердого палива і скрапленого газу особам, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), у період її отримання не нараховуються. Інформація про зазначених осіб подається підприємствам - виробникам/виконавцям житлово-комунальних послуг та вноситься до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Це означає, що мешканцям, яким призначена житлова субсидія, у період отримання субсидії автоматично не нараховується знижка плати за житлово-комунальні послуги (пільга).

Відповідно до абзацу 10 пункту 1 Положення, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Якщо пільговик подав заяву на субсидію, але субсидія на неопалювальний період йому не виходить по розрахунку, то йому надалі нараховується пільга. При наявності права на пільги у квитанціях вказується плата за послуги у зменшеній сумі (з врахуванням знижки, тобто пільги).

Якщо сім`я має право на субсидію, однак її розмір невеликий і, на думку сім`ї, доцільніше сплачувати за послуги з врахуванням пільги, то для припинення нарахування субсидії необхідно подати заяву до органу соціального захисту про припинення надання субсидії (тому, що згідно з Порядком надання субсидії тільки на підставі заяви одержувача субсидії припиняється надання діючої субсидії).

Якщо субсидія не надаватиметься (не нараховуватиметься), надавач послуг нараховуватиме пільги. Адже, як зазначено вище, надавач послуг нараховує пільгову оплату за послуги пільговикам, які мають право на пільги тоді, коли не нараховується субсидія. Про припинення чи відновлення пільги надавачу послуг не потрібно подавати заяву.

Якщо на опалювальний період сім`ї доцільніше користуватися субсидією, то необхідно буде подати заяву для призначення субсидії (адже її надання припинять).

Як вже зазначалось, 17 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою (вх. № 105/74/С-1838/1) в якій, з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018, просив надати 50% пільги по сплаті комунальних послуг без врахування наданої субсидії.

Однак, незважаючи на те, що позивач не відмовлявся від субсидії, а просив надати 50% пільги по сплаті комунальних послуг без врахування наданої субсидії, в листі від 26.12.2018 відповідач констатує, що з 01.11.2018 позивачу було автоматично розраховано субсидію від якої він відмовився, внаслідок чого позивачу відновлено пільги на житлово-комунальні послуги з 01.11.2018.

П.3 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку про те, що оскільки відповідачем було на власний розсуд вирішено питання стосовно субсидії позивача, яке останнім перед суб`єктом владних повноважень взагалі не ставилось (позивач не відмовлявся від субсидії), то рішення Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про відновлення пільги позивачу на житлово-комунальні послуги з 01.11.2018 без врахування субсидії, з цієї самостійної підстави не можна вважати правомірним.

За таких обставин позовні вимоги в частинні визнання протиправними дій Управління по відновленню пільги позивачу на житлово-комунальні послуги з 01.11.2018 без врахування субсидії, не можна вважати правомірними, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в іншій частині суд зазначає наступне.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Слід зазначити, що до майна фізичної особи беззаперечно відносяться і грошові кошти у формі пільг і субсидій, тощо, які Держава гарантує відповідним верствам населення.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018, серед іншого, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, :

- статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року N 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року N 76-VIII.

Установлено порядок виконання цього Рішення.

Стаття 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року N 76-VIII втратила чинність та не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року N 796-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII, а саме:

«Стаття 60. Інші пільги та компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України".

Більше того, Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що «відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави" (пункт 4 мотивувальної частини).

Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку про те, що оскільки субсидія по своїй суті являється компенсацією Держави окремим громадянам комунальних послуг, а ст.60 Закону у наведеній редакції надає позивачу право на інші пільги і компенсації, то позивач має право на одночасне застосування при обрахунку комунальних послуг, як пільг по їх сплаті, так і субсидій, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за правильне застосувати спосіб захисту порушеного права саме у формі зобов`язання відповідача вчинити дії про які просить позивач, в не у формі зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, виходячи з наступного.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки коштом приватної особи, яка діяла добросовісно.

Враховуючи вищенаведене, слід зазначити, що принцип «належного урядування» має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу «належного урядування» забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип «належного урядування» підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Відповідно до правової позиції, висловленої ЄСПЛ в Рішенні по Справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04): Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онерїлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38).

Частинами 1, 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність встановлених під час розгляду справи обставин, з урахуванням сталої судової практики ЄСПЛ, свідчить на користь того, що виключно внаслідок неправомірних та необґрунтованих дій відповідача, оцінка яким надана судом вище, позивач відповідно був позбавлений гарантованого права на вільне володіння власним майном, при цьому не вчиняючи жодних протиправних дій по відношенню до Держави.

На переконання суду, вказана помилка Управління має бути виправлена, незважаючи на доводи суб`єкта владних повноважень про недопустимість судового втручання в дискреційні повноваження відповідача, оскільки суд вважає, що в рамках спірних правовідносин відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивача.

За таких обставин, суд вважає за виправдане застосувати єдино дієвий спосіб захисту у формі зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м.Києві державної адміністрації визнати за ОСОБА_1 право на отримання одночасно і субсидії призначеної відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329) і 50% пільги по сплаті житлово-комунальних послуг відповідно до пункту 1 частини першої статті 21, статті 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести відповідний перерахунок.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м.Києві державної адміністрації.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м.Києві державної адміністрації визнати за ОСОБА_1 право на отримання одночасно і субсидії призначеної відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329) і 50% пільги по сплаті житлово-комунальних послуг відповідно до пункту 1 частини першої статті 21, статті 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести відповідний перерахунок.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп - відсутній)

Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (01015, м.Київ, вул.Цитадельна, 4/7, код ЄДРПОУ - 37451587)

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій