Справа № 420/9498/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9498/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду заяву відповідача про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 24 вересня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), в якій просив визнати протиправними дії щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року та зобов`язати провести перерахунок та доплату на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Ухвалою від 29 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 28.09.2015 року по 10.08.2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , яка в період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року була зарахована на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

У період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Так, позивач зазначив, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року по справі № 420/1229/19 відповідачем було нараховано та виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення в сумі 2904,04 грн., що підтверджується довідкою №7, однак при розгляді справи судом не розглядалось питання правильності розрахунку індексації грошового забезпечення, дане питання було віднесено до дискреційних повноважень військової частини.

Також, позивач пояснив, що військовою частиною НОМЕР_2 було нараховано та виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року в сумі 2904,04 грн. із застосуванням базового місяця жовтень 2015 року.

Позивач вважає, що у вказаний період має бути застосований базовий місяць «січень 2008 року», оскільки підвищення окладів військовослужбовців було саме у січня 2008 року.

Позивач вважає, що відповідачем встановлено базовий місяць в порушення вимог Постанови №1078, чим в котре доведено, що військові частини не мають фахових знань для розрахунку індексації грошового забезпечення та такі дії відповідача є протиправними.

На думку позивача, при застосуванні базового місяця січень 2008 року за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року сума невиплаченої індексації грошового забезпечення складала 55525,30 грн. Відповідачем нараховано та виплачено 2904,04 грн., тому позивач вважає, що сума недоплати за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року включно складає: 55525,30 грн. - 2904,04 грн. = 52621,26 грн.

До суду 19 жовтня 2020 року від відповідача - військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що фактично предметом позову у даній справі є зобов`язання нарахувати та виплатити відповідачем індексації грошового забезпечення на користь позивача за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року, оцінка чому вже була надана судом у справі № 420/1229/19 та була предметом розгляду, в той час як підставою для звернення до суду з позовом у цій справі №420/9498/20 є непогодження позивача з сумою індексації грошового забезпечення нарахованої на користь позивача за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року, яка була визначена позивачу на виконання рішення у справі №420/1229/19, оскільки позивач вважає, що за рішенням суду у справі №420/1229/19 сума індексації має складати 55 525,3 грн. Тому відповідач вважає, що позивач має захищати права, які він вважає порушеними за процедурою судового контролю, встановленого ст. ст. 382, 383 КАС України.

Також до відзиву на позовну заяву відповідач додав заяву про закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 238 КАС України.

На обґрунтування заяви відповідач зазначив, що фактично предметом позову у цій справі є зобов`язання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року, оцінка чому вже була надана судом у справі № 420/1229/19 та була предметом його розгляду. Підставою звернення до суду з цим позовом є непогодження позивача з сумою індексації грошового забезпечення, яка була виплачена позивачу на виконання рішення суду у справі № 420/1229/19. Тому відповідач вважає, що у цій справі новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, що підтверджено практикою суду апеляційної інстанції.

Позивачем, в свою чергу, надано відповідь на відзив (вхід. № 44568/20 від 26.10.2020 року), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що у справі № 42/9498/20 заявлені відмінні позовні вимоги, а саме: виплата не в повному розмірі, а у справі № 420/1229/19 невиплата індексації. Крім того, позивач посилається на протилежну судову практику суду апеляційної інстанції, відповідно до якої за аналогічними позовами було скасовано судом апеляційної інстанції ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за вимогами на виконання рішення суду по іншій справі.

Позивач та його представник на відкрите судове засідання не з`явилися, до суду 28 жовтня 2020 року (вхід. № ЕП/18872/20) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 28 жовтня 2020 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заяви відповідача про закриття провадження у справі.

Суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі №420/1229/19 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2017 року по 01.03.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 01.03.2018 року.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 10.08.2018 року та про зобов`язання Військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 10.08.2018 року відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили 22 жовтня 2019 року.

Суд встановив, що військовою частиною НОМЕР_2 здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року в розмірі 2904,04 грн.

Також підтверджено матеріалами справи, а саме: платіжним дорученням № 1754 від 13 грудня 2019 року, що військовою частиною НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 здійснено виплату у розмірі 2860,48грн.

Позивач, не погоджуючись із розміром виплаченої індексації грошового забезпечення, та застосованим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2017 року на виконання рішення суду, вважаючи, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.04.2019 року № 248/2839 щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців, має бути застосований базовий місяць січень 2008 року, звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи обставини у справі, суд виходить із таких норм процесуального права.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, про наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 820/4261/18.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на викладене, у разі невиконання чи неналежного виконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Проаналізувавши предмет позову у цій справі, суд дійшов висновку, що він спрямований на виконання іншого судового рішення.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення суду. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382-383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Такий правовий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верхового Суду по справі № 806/2143/15 від 20 лютого 2019 року.

Тому, суд доходить висновку, що вказаний спір належить розгляду у порядку ст. 382, 383 КАС України в межах справи №420/1229/19, а тому заява відповідача про закриття провадження у справі є обґрунтованою, але належить задоволенню в порядку п.4 ч.1 ст. 238 КАС України.

Посилання позивача на наявність протилежної судової практики суду апеляційної інстанції відхиляються судом, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 14, 238 139, 246, 255,295,297, 370, 382, 383 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву відповідача про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 256 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.