Справа № 140/2336/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2336/19 пров. № А/857/11332/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань - Михальської М. Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року (головуючий суддя: Волдінер Ф.А., місце ухвалення - м. Луцьк, дата складення повного тексту рішення - 06.08.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) 30.07.2019 звернувся із позовом до Управління Держпраці у Волинській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу від 22.04.2019 за №№:

ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/1-ФС;ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС; ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/3-ФС; ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/4-ФС;

ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/5-ФС; ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/6-ФС;

ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/7-ФС; ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/8-ФС;

ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/9-ФС.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що про інспекційне відвідування, яке проведене Управлінням Держпраці у Волинській області у період 15.03.2019-22.03.2019, він не був повідомлений, з направленням не ознайомлений та не був присутній при його проведенні. Про інспекційне відвідування дізнався 31.03.2019, коли отримав акт інспекційного відвідування № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ від 19.03.2019. Ним подавались зауваження, копії документів, скарги до відповідача, які залишились без належного реагування, а 07.05.2019 він отримав оскаржувані у цій справі постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами. Вважає оскаржувані постанови такими, що винесені з порушенням процедури та порядку розгляду та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України. Так, перший заступник начальника Управління Держпраці у Волинській області незаконно та безпідставно видав Наказ № 125-і від 15.03.2019 «Про проведення інспекційного відвідування», оскільки у Порядку № 295 від 26.04.2017, не передбачено можливості проведення такого роду перевірок (на предмет дотримання порядку укладення трудових договорів) за рішенням керівника органу. Крім того, у цьому наказі не зазначено рік винесення наказу, а такий протиправно підписано першим заступником начальника, в той час як начальник перебував 15.03.2019 на роботі.

Також, позивач вказує на порушення порядку та процедури розгляду справи про накладення штрафу. Під час розгляду справи про накладення штрафу жодного аналізу та оцінки документів, які ним подавались на розгляд комісії зроблено не було, а постанови винесені виключно на підставі пояснень осіб. Просить оскаржувані постанови визнати протиправними та скасувати.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано постанови про накладення штрафу уповноваженим посадовим особам винесені Управлінням Держпраці у Волинській області 22 квітня 2019 року: № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/1-ФС, № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС, № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/3-ФС, № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/4-ФС,

№ ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/5-ФС, № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/6-ФС,

№ ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/7-ФС, № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/8-ФС,

№ ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/9-ФС.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду та прийняте нове, яким у позові відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що інспекційне відвідування відповідачем проведено правомірно, з дотриманням процедури розгляду справи про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, яка врегульована Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509. Суд першої інстанції при винесенні рішення не взяв до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та поясненні, не зазначив положення закону, яким він керувався при їх відхиленні, не надав оцінки письмовим поясненням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_8 . Не викликав та не допитав свідків, згідно поданої заяви Управління Держпраці.

Представником позивача, 13.11.2020 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники апелянта та позивача в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник апелянта в апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити за відсутності їх представника.

Позивач подав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з епідемічною ситуацією в області та перебуванням його на самоізоляції у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача, оскільки ним причини неявки визнано судом не поважними, так як жодними доказами клопотання позивача не підтверджено.

Оскільки участь позивача та представника відповідача в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, у відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, внаслідок набрання законної сили рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі № 140/2332/19, яким визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці у Волинській області № 125-і від 15.03.2019 «Про проведення інспекційного відвідування», а також визнано протиправними дії посадових осіб Управління Держпраці у Волинській області щодо прийняття рішення про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за № 96 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення № 96).

Пунктом 1 цього Положення визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Так, у пункті 2 Положення № 96 зазначено, що Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення).

Основним завданням Держпраці є, зокрема нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю (п. 3 Положення № 96).

Відповідно до пункту 7 Положення № 96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань регламентується Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (тут і далі, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин - Порядок № 295).

Так, пунктом 8 Положення № 96, передбачено, зокрема, що про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Так, пунктом 11 Положення № 295, визначено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (пункт 12 Положення № 295).

Згідно пункту 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно пункту 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Пунктами 27, 28, 29 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

За змістом статті 265 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Так, у абзаці 2 частини 2 статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Аналіз положень цих правових норм свідчить про те, що управління Держпраці, через утворені в установленому порядку територіальні органи, мають право здійснювати нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань. За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому штраф накладається за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. А однією з підстав накладення штрафів за порушення законодавства про працю є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Судом апеляційної інстанції, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що 15 та 19 березня 2019 року Управлінням Держпраці у Волинській області було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за фактичною адресою здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 (розважальний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), з питань дотримання вимог законодавства про працю, а саме оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме фактично допущено до роботи без укладення трудового договору ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та складено акт від 19.03.2019 № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ.

ФОП ОСОБА_1 31.03.2019 отримав зазначений вище акт інспекційного відвідування та 03.04.2019 подав відповідачу зауваження на нього, а 22.04.2019 начальнику управління Держпраці у Волинській області скаргу на дії посадових осіб відповідача щодо проведення ними інспекційного відвідування.

Постановами від 22.04.2019 № ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/1-ФС,

№ ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС, № ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/3-ФС,

№ ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/4-ФС, № ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/5-ФС,

№ ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/6-ФС, № ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/7-ФС,

№ ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/8-ФС, № ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/9-ФС Управлінням Держпраці у Волинській області, на підставі статті 265 КЗпП України, на позивача накладено штраф у розмірі 125 190 грн за кожного працівника, щодо якого скоєно правопорушення.

За приписами частини 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, для встановлення факту порушення частини 3 статті 24 КЗпП України, необхідно встановити: наявність трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу; чи мав місце факт допуску до роботи осіб (незалежно від терміну такого допуску) без укладення трудового договору.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем встановлено та зафіксовано в акті інспекційного відвідування № ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ від 19.03.2019, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи, без укладення трудового договору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які під час проведення інспекційного відвідування перебували на робочих місцях та виконували свої трудові обов`язки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ні під час інспекційного відвідування, ні під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано трудових договорів з вище переліченими працівниками, а також повідомлення до податкових органів про прийняття цих працівників на роботу.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні цивільно-правові договори, договори підряду, договір про стажування з працівниками, на які покликається у своїх поясненнях позивач (а. с. 36-40 том 1), що в свою чергу підтверджує правомірність оскаржуваних постанов, які прийняті відповідачем за наслідками інспекційного відвідування.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , про те що вони проходять стажування в ФОП ОСОБА_1 не підтвердженні відповідними наказами, тобто належними та допустимими доказами, хоча з їх пояснень, виконують певні роботи та отримують заробітну плату.

З вищенаведенного, суд апеляційної інстанції вважає, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А отже, оскаржувані позивачем постанови про накладення штрафу винесені правомірно.

Щодо скасування рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі № 140/2332/19, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 та набрало законної сили, зокрема наказу Управління Держпраці у Волинській області від 15.03.2019 № 125-і «Про проведення інспекційного відвідування», що на думку суду першої інстанції є безумовною підставою для скасування оскаржуваних постанов про накладення штрафу, які прийняті за наслідками інспекційного відвідування, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, наказ Управління Держпраці у Волинській області від 15.03.2019 № 125-і «Про проведення інспекційного відвідування» скасований судом з підстав порушення відповідачем процедури призначення інспекційного відвідування, неправомірність винесення оскаржуваного наказу заступником начальника Управління Держпраці у Волинській області.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Із змісту наведених положень суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуючи наслідки проведеного Управлінням Держпраці у Волинській області інспекційного відвідування у вигляді постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, позивач не позбавлений можливості посилатись на порушення відповідачем вимог законодавства щодо проведення такого інспекційного відвідування, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність винесених постанов. Однак, з огляду на основні завдання та засади адміністративного судочинства, визначені у статті 2 КАС України, у разі, якщо суб`єктом владних повноважень проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято постанови чи інші рішення, то такий наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому правова оцінка дотримання контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення інспекційного відвідування повинна надаватись в контексті правової оцінки наявності/відсутності порушень законодавства про працю та зайнятість населення та/або іншого законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що протиправність оскаржуваних постанов відповідача і, як наслідок їх скасування, може бути встановлена виключно у випадках встановлення їх невідповідності вимогам частини 2 статті 2 КАС України. Тоді як, правові висновки суду у справі № 140/2332/19 щодо процедурних порушень допущених Управлінням при призначенні інспекційного відвідування, не можуть слугувати достатньою підставою для задоволення вимог позивача у справі № 140/2336/19 і скасування правомірних по суті рішень уповноваженої посадової особи Управління за результатами інспекційного відвідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 53 свого рішення «Суханов та Ільченко проти України», яке набуло статусу остаточного 26.09.2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію про те, що національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, їх обєктивність та обгрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Sigma Radio Television ltd. V. Cyprus справа № 32181/04); Putter v. Bulgaria справа № 38780/02).

Враховуючи, що правовідносини з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зокрема фізичними особами, які використовують найману працю, засновані на владному підпорядкуванні однієї сторони іншій, а також важливість забезпечення справедливого балансу інтересів держави та роботодавця, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами скаржника, що саме по собі скасування наказу про проведення інспекційного відвідування після фактичного проведення такого, не може бути достатньою підставою для скасування постанов про накладення штрафу, за доведеності фактів порушення законодавства про працю особою, що перевіряється, та приходить до переконання, що баланс інтересів у спірних правовідносинах досягнутий шляхом реалізації відповідачем норм права при визначенні штрафних санкцій позивачу без свавільного втручання та без покладення надмірного тягара.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недотримання позивачем, у межах спірних правовідносин вимог, статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачем, під час прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафу уповноваженими особами, дотримано вимоги Порядку № 509, а відтак такі постанови, на підставі абз. 2 частини другої статті 265 КЗпП України, є правомірними, а правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстав для розподілу судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 310, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

постановив:

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року у справі № 140/2336/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 27.11.2020.