Справа № 580/3020/20
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року справа № 580/3020/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кучеренко І.О.,

представника позивача - Савченка С.В. (за ордером),

представника відповідача - Петренко С.О. (за довіреністю),

третьої особи - Овчаренка В.С. (особисто),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Смілянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) до виконавчого комітету Смілянської міської ради (20700, Черкаська обл., м.Сміла, вул. Незалежності, буд. 37, далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , далі - третя особа), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині реалізації повноважень контролю з розміщенням тимчасових споруд та організації їх демонтажу;

- зобов`язати відповідача організувати демонтаж двох стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за паспортом прив`язки від 20.05.2019 та дитячих атракціонів, встановлених на території вздовж набережної водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема.

Ухвалою суду від 26.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 13.10.2020 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно не розглянув звернення позивача, відповідно не вчиняє дії з організації демонтажу двох стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за паспортом прив`язки від 20.05.2019 та дитячих атракціонів, встановлених на території вздовж набережної водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача позов не визнала, проти заявленого адміністративного позову заперечила, надала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що за наслідками розгляду заяви позивача щодо здійснення заходів контролю за розміщенням тимчасових споруд, відповідач листом від 31.07.2020 №1611/03-06 повідомив про відсутність підстав для здійснення заходів реагування. Позивачем не обґрунтовано які саме його права порушені виконавчим комітетом Смілянської міської ради при розміщені тимчасових споруд між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема. Крім того, відповідачем погоджено третій особі місця на розміщення тимчасових споруд, а також видано дозвіл на розміщення дитячих атракціонів, що відповідає комплексній схемі розміщення тимчасових споруд, виданим дозвільним документам, тому у відповідача відсутні правові підстави для здійснення будь-яких заходів контролю, зокрема, проведення демонтажу вказаних споруд.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ФОП ОСОБА_2 письмового пояснення на позов не надав, однак в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що для розміщення дитячих атракціонів у прибережній захисній смузі водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема отримав дозвільні документи у визначену законодавством порядку.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_3 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:003:0573.

Виконавчим комітету Смілянської міської ради рішенням від 05.03.2019 №92-39/VII внесено зміни до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та визначено зону для розміщення тимчасових споруд, що визначається на перспективу на березі водосховища р.Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема, виклавши додаток рішення в новій редакції.

Рішенням відповідача від 24.04.2019 №164 затверджено зміни до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Сміла, зокрема, розміщення дитячих атракціонів у прибережній захисній смузі водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема та погоджено ФОП ОСОБА_2 місця розміщення двох тимчасових споруд (надання населенню побутових послуг) у прибережній захисній смузі водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема.

Згідно рішення відповідача від 24.04.2019 №165 надано дозвіл третій особі на встановлення тимчасових атракціонів на території м. Сміла з 01.05.2019 по 30.09.2019, зокрема, надувні батути на земельній ділянці 300 кв.м. у прибережній захисній смузі водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема . Рішенням відповідача від 11.06.2020 №162 надано дозвіл, зокрема, третій особі на встановлення тимчасових атракціонів (надувні батути) на земельній ділянці 300 кв.м. у прибережній захисній смузі водосховища на р. Тясмин.

20.05.2019 управлінням архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради видано ФОП ОСОБА_2 паспорт прив`язки №14 «Павільйон та кіоск по наданню населенню побутових послуг в прибережно-захисній смузі водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема».

Позивач 16.07.2020 на поштову адресу відповідача надіслав заяву від 10.07.2020, згідно якої просив здійснити заходи контролю щодо імовірних порушень, наведених в мотивувальній частині звернення та застосувати заходи реагування на виявлені порушення, в тому числі щодо приведення у відповідність до встановлених нормами і правилами вимог щодо зовнішнього вигляду споруд та місця їх розташування, або анулювання паспорту прив`язки чи знесення самовільно встановлених тимчасових споруд.

Відповідач листом від 31.07.2020 №1611/03-06 повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення заходів реагування.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не вчиняє дії з організації демонтажу двох незаконно встановлених стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за паспортом прив`язки від 20.05.2019 та дитячих атракціонів, встановлених на території вздовж набережної водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема , тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням адміністративного судочинства є вирішення спорів з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень (ст.2 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС Україна) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, передумовою для захисту адміністративним судом прав особи, є порушення саме її прав.

Як визначено п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів саме позивача.

Верховний Суд України у своїй постанові від 11.11.2015 у справі №2а-2885/12/1470 висловив правову позицію, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивачів, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останніх і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом. Посилання позивачів на їхнє право звернення до суду з цим позовом є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосується їх безпосередньо.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Крім того, відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України у Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Вищевказане повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 11.05.2018 у справі №766/7172/17.

Із матеріалів справи судом встановлено, що предметом розгляду цієї адміністративної справи є визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині реалізації повноважень контролю за розміщенням тимчасових споруд та організації їх демонтажу та зобов`язання відповідача організувати демонтаж двох стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за паспортом прив`язки від 20.05.2019 та дитячих атракціонів, встановлених на території вздовж набережної водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу, зокрема є: незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; неправовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача, оскільки це виключає можливість віднесення спору до "юридичного" відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України; встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу; коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить; позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: - має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; - пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; - є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; - є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; - порушений суб`єктом владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2020 у справі №9901/216/19.

Оскільки позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про порушення спірними правовідносинами з розміщення у м. Сміла Черкаської області двох стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за паспортом прив`язки від 20.05.2019 та дитячих атракціонів, встановлених на території вздовж набережної водосховища на р. Тясмин між вулицею Незалежності та вулицею Шолом Алейхема - його безпосередніх прав та охоронюваних законом інтересів, враховуючи, що не є учасником (суб`єктом) спірних правовідносин, а рішення відповідача щодо розміщенням у м.Сміла Черкаської області двох стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності не породжують для нього й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Крім того, виконавчий комітет Смілянської міської ради листом від 31.07.2020 №1611/03-06 повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення заходів реагування, тобто, відповідач не вчиняв бездіяльності, а відреагував на звернення позивача та надав йому вичерпну та обґрунтовану відповідь.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається у вищевказаний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 27.11.2020.