Справа № 580/1212/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1212/20 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства "Северин" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року (повний текст рішення виготовлено 23.07.2020, суддя паламар П.Г.) у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Северин" до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Северин" звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.01.2020 №1.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням приватне підприємство "Северин" подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства та підзаконних нормативних актів при призначенні, проведенні та оформленні результатів фактичної перевірки позивача, а саме: в наказі ГУ ДПС у Черкаській області № 835 від 09.12.2019 та у акті перевірки №58/23-00-32-01/31344923 від

19.12.2019 вказані різні адреси проведення перевірки, що є порушенням вимог п.81.1. ст.81 Податкового кодексу України; в порушення п.80.7 ст.80 ПКУ та Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, затверджених наказом ДПА України від 12.08.2008 №534 в акті перевірки не вказані, з посиланням на відповідні документи, дані посадових осіб ПП «СЕВЕРИН», його представників чи осіб, що здійснювали розрахункові операції; в порушення вимог Методичних рекомендацій № 534 в акті фактичної перевірки не описано жодної розрахункової операції з продажу палива кінцевому споживачу в період з 01.07.2019 по 03.07.2019 з зазначенням дати, часу, виду та обсягу проданого палива, суми сплачених коштів, номеру фіскального чека, порядкового номеру запису в книзі ОРО, тобто не зафіксовано факту (фактів) роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії.

09.11.2020 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що наказ на проведення перевірки та направлення вручено уповноваженій особі позивача - ОСОБА_1 , який здійснював розрахункові операції на АЗС № 4. Також, звернуто увагу, що в ході здійснення перевірки, відповідачем встановлено факти здійснення позивачем роздрібної торгівлі пальним без наявної ліцензії, в зв`язку з чим застосовано санкції.

Крім того, відповідач зазначає, що описка в наказі та акті перевірки на спростовує порушення допущене позивачем.

12.11.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

25.11.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на апеляційну скаргу приватного підприємства "Северин".

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, приватне підприємство «Северин» зареєстровано як юридичну особи, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 0000024, та взято на податковий облік 15.02.2001 за № 08.04.

Серед інших видів економічної діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним (Код КВЕД 47.30).

Наказом Головного управління ДПС в Черкаській області від 09.12.2019 № 835 на підставі пп.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ, ст. 16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР`Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального» призначено фактичну перевірку ПП «Северин» за місцем фактичного провадження діяльності: Черкаська обл. Маньківський район с. Нестерівка, вул Одеська, 22а, з 09.12.2019 тривалістю 10 діб.

Мета перевірки: дотримання вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За результатами фактичної перевірки ПП «Северин», Головним управлінням ДФС у Черкаській області складено Акт № 58/23-00-40-02/31344923 від 19.12.2019р. (далі - Акт перевірки), за висновками якого встановлено порушення ПП «Северин» ч. 20 ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

На підставі встановлених у Акті перевірки порушень Головним управлінням ДПС у Черкаській області 11.01.2020 прийнято податкове повідомлення-рішення № 1 про застосування штрафу у сумі 250 000,00 грн. за платежем адмін. штрафи та штрафні санкції.

Позивач, вважаючи протиправним прийняте податкове повідомлення-рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відбувся допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, то суд не бере до уваги доводи позивача щодо наявності процедурних порушень при її здійсненні, а так як висновки контролюючого органу про порушення позивачем ст. 15 Закону №481/95-ВР у зв`язку із здійсненням у період з 01.07.2019 по 03.07.2019 роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії є обґрунтованими, то застосування до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафних (фінансових) санкцій у сумі 250 000,00 грн. є правомірним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1ст. 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Пунктом 80.5 ст. 80 ПК України визначено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки,

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України, непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що працівнику позивача - оператору ОСОБА_1 о 18 год. 40 хв. 09.12.2019 пред`явлено службове посвідчення, направлення на перевірку та вручено копію наказу № 855 від 09.12.2019, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у направленнях на перевірку від 09.12.2019 №148 та №149 (а.с.202 -203, т.1).

Таким чином колегія суддів апеляційного суду приходить висновку про дотримання відповідачем вимог ст. 81 ПК України при проведенні фактичної перевірки.

При цьому, посилання позивача на невідповідність адреси проведення фактичної перевірки зазначеної у наказі № 855 від 09.12.2019 та Акті перевірки, зокрема зазначено адресу Черкаська область, Маньківський район, с. Нестерівка, вул. Одеська 22а , тоді як АЗС №4 позивача знаходиться за адресою: с. Нестерівка, вул. Одеська 22, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що така описка в адресі не вплинула на результати перевірки.

Так, колегія суддів зазначене, що зазначення в наказі № 855 від 09.12.2019 та Акті перевірки адреси перевірки помилково з літерою «а» не спростовує факт проведення останньої за місцем діяльності позивача - Черкаська область, Маньківський район, с.Нестерівка, вул. Одеська 22 , про що, зокрема, зазначено в описовій частині Акту перевірки та отримання саме уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання направлення на перевірку та вручено копію наказу № 855 від 09.12.2019 та пред`явлення такій особі за місцем проведення перевірки службових посвідчень перевіряючих.

При цьому, колегія суддів зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18 та від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що скаржником не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в наказі №835 від 09.12.2019 місцем фактичного провадження діяльності ПП «СЕВЕРИН» зазначено адресу: Черкаська область, Маньківський район, с. Нестерівка, вул. Одеська, буд.22 «а», що є технічною опискою.

Фактична адреса місця проведення перевірки: Черкаська область, Маньківський район, с. Нестерівка, вул. Одеська, буд.22, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, жодних заперечень щодо фактичної адреси проведення перевірки не надходило, посадових осіб ДПС у Черкаській області було допущено до проведення фактичної перевірки за адресою: Черкаська область, Маньківський район, с. Нестерівка, вул. Одеська, буд.22.

Таким чином, факт описки, допущеної контролюючим органом в наказі про проведення перевірки, не повинен розцінюватися як об`єктивна обставина, що виключає можливість застосування до платника податків фінансової відповідальності.

Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №804/1113/16 від 13.03.2018, по справі № 807/2062/17 від 21.02.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, оператор ОСОБА_1 відмовився від підписання акта перевірки, про що контролюючим органом складено акт відмови від підписання акта перевірки №1 від 19.12.2019 (а.с.204, т.1).

Факт направлення та отримання Акту перевірки позивачу підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з ШКІ №000 (а.с.205, т.1).

11 січня 2020 року за результатами перевірки складено податкове повідомлення-рішення №1.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами п. 58.2 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами п. 58.3 ст.58 ПК України повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Згідно з п. 42.4. ст.42 ПК України у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Зі змісту п. 86.8 ст. 86 ПК України вбачається, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Так, податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2020 року №1 винесено протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки (26.12.2020).

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи позивача про протиправність проведення фактичної перевірки, як підстави скасування оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

Щодо предмету виявлених порушень та правомірності застосування штрафних санкцій оскаржуваним рішенням, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначаються Законом України від 19 грудня 1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон №481/95-ВР).

Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" внесено зміни до Закону України №481/95-ВР, зокрема, запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зміни до Закону №481/95-ВР набули чинності з 01.07.2019.

Так, відповідно до ст. 15 Закону №481/95-ВР, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років.

Ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним видається за заявою суб`єкта господарювання, а видача або рішення про відмову у її видачі видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України", утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби.

Згідно з пп. 27 п. 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого Постановою КМ України від 06.03.2019 №227, ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом.

ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

З матеріалів справи судом встановлено, що ПП «Северин» 19.06.2019 звернулось до ГУ ДФС у Черкаській області із заявою щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Позивачу 04.07.2019 видано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №1900183 за адресою: 20140 Черкаська область, Маньківський район, с.Нестерівка, вул. Одеська буд. 22, АЗС №4. Термін дії з 04.07.2019 по 04.07.2024.

Оскільки позивач звернувся до контролюючого органу із заявою щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним 19.06.2019, а відповідну ліцензію видано 04.07.2019, суд приходить до висновку, що відповідачем не порушено встановлений ст. 15 Закону №481/95-ВР строк видачі відповідної ліцензії, а саме - не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Водночас, ст. 15 Закону №481/95-ВР передбачає право на роздрібну торгівлю суб`єктами господарювання, зокрема, з 01.07.2019 пальним лише за наявності у них відповідної ліцензії, та не пов`язує право на здійснення такої діяльності з фактом подачі заяви щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Згідно з висновками, які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, встановлено здійснення позивачем торгівлі пальним за період з 01.07.2019 по 03.07.2019 без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Факт реалізації пального у зазначений період підтверджується відомостями з бази даних АІС «Податковий блок», книги обліку розрахункових операцій щодо господарської одиниці АЗС №4, що знаходиться за адресою: с. Нестерівка. вул. Одеська, буд.22 (№Р/1, засіб контролю: серія ЕВ №724904), зареєстрованими податковими накладними в Єдиному реєстрі податкових накладних та періодичним звітом РРО, наявними в матеріалах справи.

З викладеного вбачається, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем ст. 15 Закону №481/95-ВР є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

У разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 250 000,00 грн.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки висновки контролюючого органу про порушення позивачем ст. 15 Закону №481/95-ВР у зв`язку із здійсненням у період з 01.07.2019 по 03.07.2019 роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії є обґрунтованими, застосування до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафних (фінансових) санкцій у сумі 250 000,00 грн. є правомірним.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а, відтак, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Северин" залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А. Б. Парінов

О. О. Беспалов