Справа № 640/17217/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Амельохін В.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименко Романа Васильовича ВП №62191529 від 28.05.2020.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови від 28.05.2020 ВП №62191529, оскільки вона винесена з порушенням приписів статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", тому що виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання, перебування позивача або знаходження його майна, з порушенням правил територіальної діяльності приватного виконавця.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2020 ВП №62191529.

Не погоджуючись із вказаним рішенням приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. подав апеляційну скаргу, з підстав порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що виконавчим документом - виконавчим написом №10232 від 28.04.2020, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчиком В.В. встановлено, що місце реєстрації боржника - АДРЕСА_1 ; місце проживання боржника - АДРЕСА_2 , тобто в межах виконавчого округу м. Києва, а чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження, і аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17 .

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість у розмірі 11 780, 00 грн., щодо примусового виконання виконавчого напису №10232 виданого 28.04.2020р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем.

Не погоджуючись з такою постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем в ігнорування наявної у виконавчому написі та кредитному договорі інформації щодо місця реєстрації боржника протиправно надано перевагу інформації, заявленій в заяві стягувача про ймовірне місце проживання боржника та відкрито виконавче провадження.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вимоги до виконавчого документу регулюються статтею 4 Закону №1404-VIII, відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.

У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до приписів частини 1 та 2 статті 25 Закону №1404-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Клименка Романа Васильовича визначено місто Київ.

Відповідно до абз. 9 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Як було встановлено судом з матеріалів справи, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданою Відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та перебування фізичних осіб Святогірської міської ради, ОСОБА_1 з 10 вересня 2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Спринтер Схід», позивач працює з 01.04.2019 на підприємстві на посаді фахівця фінансової роботи. Позивачем в позовній заяві зазначено, що вона працювала саме за адресою: АДРЕСА_4 .

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2020, адресою проживання боржника (позивача), яка в силу п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону №1404, була зазначена у виконавчому написі є: АДРЕСА_5 , хоча у кредитному договорі зазначена інша адреса боржника ( АДРЕСА_6 ).

Під час огляду матеріалів виконавчого провадження (які, в свою чергу, не засвідчені належним чином), колегія суддів встановила, що у виконавчому написі нотаріуса визначено дві адреси боржника, одна адреса місця реєстрації, інша адреса місця проживання, однак відповідачем взято до уваги лише адресу, що знаходить в місті Києві, і яка наявна лише у виконавчому написі. Однак, будь яких відомостей, які б підтверджували факт проживання позивача за адресою: АДРЕСА_5 , матеріали справи не містять.

Отже, з наведеного слідує, що місце проживання (реєстрації) боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клименкоа Роман Васильович здійснює діяльність, а виконавчий документ прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання (перебування) боржника - фізичної особи.

У свою чергу, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з поданої відповідачем апеляційної скарги, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного позивачем рішення приватний виконавець посилається на те, що у виконавчому документі - виконавчому написі нотаріуса №10232 від 28.04.2020, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчиком В.В. та заяві про примусове виконання рішення зазначено, що місце реєстрації боржника - АДРЕСА_1 ; місце проживання боржника - АДРЕСА_2 , а тому відповідачем правомірно прийнято спірну постанову.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами, виходячи з наступного.

Так, зазначення стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження відомостей, щодо ідентифікації боржника чи відомостей, які можуть сприяти примусовому виконанню рішення, визначено ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження".

Разом з тим, зазначені відомості підлягають перевірці при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

У той же час, суд звертає увагу, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2020, адресою боржника (позивача), яка в силу п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону №1404, була зазначена у виконавчому написі є: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_7 .

Водночас, матеріали справи не містять письмових доказів проживання чи перебування позивача за адресою - АДРЕСА_5 , так само як і містять доказів знаходження будь-якого майна (рухомого та/або нерухомого), що належить позивачу у м.Києві.

Таких доказів не було надано і стягувачем, а позивач повністю заперечує факт свого проживання за вказаною адресою.

З огляду на це, колегія суддів зазначає, що приватним виконавцем в ігнорування наявної у виконавчому написі та кредитному договорі інформації щодо місця реєстрації боржника протиправно надано перевагу інформації, заявленій в заяві стягувача про ймовірне місце проживання боржника та відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що виходячи з положень п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Вказана норма свідчить, що при відкритті виконавчого провадження на виконавця покладено обов`язок перевірити чи такий виконавчий документ пред`явлено до виконання за належним місцем виконання.

Натомість, відповідачем такі обставини у відповідності до ч. 5 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" не були перевірені та враховані під час винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з порушенням норм чинного законодавства.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

За приписами п. 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).

Враховуючи, що відповідач всупереч вищезазначеним нормам під час відкриття виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем приписів ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 та наявність підстав для скасування спірної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Такі дії приватного виконавця порушують права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні, оскільки особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клименко Р.В. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що боржник, на момент прийняття оскаржуваної постанови, проживав за вказаною у ній адресою, на території якої приватний виконавець здійснює свою діяльність, як і будь-яких доказів доведення відомостей відображених в оскаржуваній постанові щодо місця проживання боржника.

Крім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження відсутні будь-які посилання про наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого підпадає під виконавчий округ приватного виконавця.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що ним, у даному випадку, не виконано.

Таким чином, аналізуючи вказані вище норми та матеріали виконавчого провадження, керуючись приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, а тому постанова приватного виконавця Клименко Романа Васильовича ВП №62191529 від 28.05.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17 Верховним Судом прийнято ухвалу.

Крім того, додатком до відзиву на позовну заяву є матеріали виконавчого провадження, які не засвідчені належним чином.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії може скріплюватися відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки "Для копій". У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія".

Крім того, колегія суддів враховує, що ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2020 витребувано докази, однак станом на дату прийняття рішення судом першої інстанції та постанови судом апеляційної інстанції, жодних доказів не надано. Стягувачем та приватним нотаріусом жодним чином не підтверджено з яких саме відомостей їм стало відомо, що адресою місце проживання боржника є саме адреса: АДРЕСА_5 .

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не дотримано вимог ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження в іншому виконавчому окрузі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А. Б. Парінов

О. О. Беспалов