Справа № 500/2362/18
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 500/2362/18

адміністративне провадження № К/9901/32461/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року (суддя: Подлісна І.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року (судді: Хобор Р.Б., Попко Я.С., Сеник Р.П.) у справі № 500/2362/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, третя особа Офіс великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Галіція Дистилері» (далі - ПАТ «Галіція Дистилері», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області, відповідач), де третя особа - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.08.2018 №.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення про застосування штрафу за порушення терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання з акцизного податку прийняте відповідачем в порядку, з підстав, у спосіб та в межах повноважень, що визначені чинним законодавством України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вважає доводи скаржника безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що 01.08.2018 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області було проведено камеральну перевірку з питань порушення ПАТ «Галіція Дистилері» терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання з акцизного податку, за результатами якої склало Акт № 1892/19-00-40-00/31274359, у якому встановлено порушення позивачем встановлених термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання з акцизного податку за період з 30.09.2016 по 30.07.2018.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2018 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1 540 221,61 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковий орган протиправно здійснив зарахування платежів з акцизного податку в рахунок погашення податкового боргу, який було визнано безнадійним в судовому порядку. На підставі цих міркувань, суди дійшли висновку, що відповідач безпідставно застосував до позивача штраф за порушення термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання з акцизного податку.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошовим зобов`язанням, у свою чергу, є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового та іншого законодавства.

Підпунктом 14.1.175 пункту14.1статті14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пунктів 54.1та 54.5 статті 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 57.1та пунктів 7.3 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 87.9 статті 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Положеннями пунктів 101.4 та 101.5 статті 101 ПК України визначено, що органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про наявність у ПАТ «Галіція Дистилері» податкового боргу, який утворився на підставі самостійно задекларованих податкових зобов`язань з акцизного податку, згідно з податковими деклараціями: від 16.09.2016 № на суму 1629939,15 грн; від 19.10.2730 на суму 2420722,00 грн; від 18.11.2016 № на суму 2807959,00 грн, від 15.12.2016 № на суму 565130,30 грн, податкового повідомлення-рішення від 05.06.2015 № 304020 на суму 277357, 60 грн.

Поряд із цим, судами встановлено, що виникнення такої заборгованості було зумовлено тим, що податковий орган в період з 2015 року по 2017 рік суми акцизного податку, які сплачував позивач за поточними зобов`язаннями, спрямовував на погашення податкового боргу, який виник у минулих періодах, в порядку черговості їх виникнення, незважаючи на те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року по справі № 826/1484/16 визнано протиправною відмову Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податку у списанні безнадійного податкового боргу в розмірі 3840500,27 грн, що утворився в інтегрованій картці позивача станом на 31.12.2014 року, та зобов`язано Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників списати такий податковий борг.

Вказана постанова набрала законної сили, а відтак, була обов`язковою до виконання.

Проте, незважаючи на неодноразові звернення позивача до податкових органів різного рівня, рішення суду щодо списання безнадійного податкового боргу виконане своєчасно не було, що не заперечувалося відповідачем.

З огляду на вказані обставини, суди дійшли висновку, що саме протиправна бездіяльність відповідача щодо невиконання такого, що набрало законної сили, судового рішення, і несписання безнадійної податкової заборгованості мала наслідком зарахування акцизного податку, сплачених позивачем за поточними платежами, у рахунок погашення зобов`язань минулих періодів і, відповідно, спричинила появу боргу за більш пізні періоди, що кваліфіковано податковим органом як порушення статті 57 ПК України.

В контексті наведеного вище колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій, що платник податків щодо податкового боргу якого ухвалене рішення про визнання податкового боргу безнадійним та його списання, на підставі положень статті 101 ПК України має легітимні очікування стосовно звільнення від податкового обов`язку щодо сплати підтвердженого в судовому порядку безнадійного податкового боргу. Такі легітимні очікування безпосередньо пов`язані із положеннями статей 124 Конституції України та 14 КАС України, якими регламентовано обов`язковість судових рішень, ухвалених іменем України, та нормою частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідне рішення щодо списання безнадійного податкового боргу також зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після відповідного рішення про зобов`язання податкового органу списати безнадійний борг у нього не виникають додаткові зобов`язання, пов`язані з таким боргом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі №819/1785/17.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що фактичною підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення від 10.08.2018 № силувало порушення податковим органом правил зарахування платежів з податкових зобов`язань зі сплати акцизного податку, а, відтак, таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська