Справа № 640/22928/20
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Київ №640/22928/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністра-тивну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною і скасування постанови від 16.09.2020 ВП №52423659 про стягнення виконавчого збору,

в с т а н о в и в:

Підставами позову зазначено те, що виконавчий документ був повернутий державним виконавцем стягувачу за заявою останнього й жодних дій по примусовому виконанню рішення державним виконавцем не вчинялось. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, та висновки Верховного Суду у справах №819/1116/18 і №2540/3203/18, вважає, що під час стягнення виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконав-чого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, що є незаконним і суперечить законним інтересам боржника.

Відповідач не прибув до судового засідання, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином: повідомлення про дату, час і місце судового засідання разом з копіями позовної заяви з додатками і ухвалою суду від 05.10.2020 про відкриття провадження у справі у порядку ст. 268 КАС України направлені 06.10.2020 на електронну адресу відпо-відача ().

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання відповідача не переш-коджає розгляду справи судом.

У встановлений в ухвалі суду від 05.10.2020 порядок і строки відзив на позов чи інші заяви (клопотання) з процесуальних питань до суду не надійшли, у зв`язку з чим та згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті позивач і його представник адвокат Загородній С.В., які прибули до судового засідання, підтримали позов. Після надання усних пояснень і дослідження судом матеріалів справи заявили клопотання про продовження розгляду справи у письмовому провадженні, яке суд, зважаючи на неявку відповідача, задовольнив.

Заслухавши пояснення позивача і його представника, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

На виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №52423659 про вико-нання виконавчого листа №2/756/1899/13, виданого Оболонським районним судом міста Києва, про стягнення солідарно з позивача на користь ПАТ "ПУМБ" суми боргу 60567,62 доларів США та 75840,52 грн.

Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 03.10.2016, копія якої наявна у справі (а.с. 5).

Постановою державного виконавця від 16.09.2020, копія якої наявна у справі (а.с. 10), у зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий лист повернуто стягувачу.

Постановою державного виконавця від 16.09.2020, копія якої наявна у справі (а.с. 6), відповідно до ст.ст. 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто з пози-вача виконавчий збір у розмірі 6056,76 доларів США та 7584,05 грн.

Спірні правовідносини виникли у сфері примусового виконання рішень і стосуються правомірності постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Виконавче провадження №52423659 відкрито 03.10.2016 на підставі Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606).

Із 05.10.20216 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про вико-навче провадження" (далі - Закон №1404), п. 7 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Зако-ном, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Оскаржувана постанова винесена після набрання чинності Законом №1404, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону №1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону <...>, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, вказаними нормами Закону №1404, чинними на час прийняття оскаржуваної постанови, передбачено винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника, у разі повер-нення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, що відповідачем і було зроблено.

Вищенаведене правове регулювання спростовує доводи позивача про незаконність стягненя виконавчого збору за відсутності фактичного стягнення заборгованості.

Твердження позивача про те, що державний виконавець не вживав заходів примусо-вого виконання рішення не відповідають дійсності і спростовуються наступним.

Згідно із ст. 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпора-тивні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяль-ності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржни-ка;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Крім цього, порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, визначе-ний ст. 52 Закону №606 і ст. 48 Закону №1404, передбачає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Із доданої до позовної заяви інформації про виконавче провадження (а.с. 11, 12) вбачається, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем проведені такі виконавчі дії, зокрема:

- 03.10.2016 винесено постанову про арешт майна боржника, якою звернуто стягнення на все майно боржника в межах суми боргу у розмірі 60567,62 долари США;

- 28.10.2016 проведено опис та арешт майна боржника (земельної ділянки);

- 02.12.2016 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вказані виконавчі дії є заходами примусового виконання рішень, а відтак твердження позивача про те, що державний виконавець не вживав заходів примусового виконання рішення суперечать вищенаведеним вимогам Законів №606 і №1404 і наявним у справі дока-зам, тому відхиляються судом.

Посилання позивача на положення ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче прова-дження", якою встановлено обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, суд відхиляє, оскільки зміст цієї норми не стосується порядку і підстав стягнення виконавчого збору. Водночас, даний спір не стосується повноти і своєчасності вжиття відповідачем відповідних виконавчих дій.

Посилання позивача на загрозу повторного стягнення з нього виконавчого збору у разі повторного пред`явлення виконавчого документа суд відхиляє, оскільки такі доводи ґрун-туються на припущеннях і помилковому тлумаченні положень Закону №1404.

Так, ч. 6 ст. 27 Закону №1404 передбачено, що у разі наступних пред`явлень держав-ному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Із змісту даної норми випливає наступне:

- якщо виконавчий збір було стягнуто повністю, то при повторному (наступному) пред`явленні виконавчого документа до виконання виконавчий збір не підлягає стягненню;

- якщо виконавчий збір було стягнуто частково, то при повторному (наступному) пред`явленні виконавчого документа до виконання виконавчий збір підлягає стягненню у частині, яка не була стягнута;

- якщо виконавчий збір не було стягнуто, то при повторному (наступному) пред`яв-ленні виконавчого документа до виконання виконавчий збір підлягає стягненню повністю.

Закон №1404 не передбачає стягнення виконавчого збору у розмірі більшому ніж виз-начено цим Законом, а фактично виконавчий збір позивачем не сплачено, тому посилання позивача на загрози повторного стягнення виконавчого збору є безпідставними.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду у справах №819/1116/18 і №2540/3203/18, суд відхиляє з таких підстав.

Позивач не надав постанову Верховного Суду у справі №819/1116/18, а суд не виявив наявність такої в ЄДРСР.

Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2019 №2540/3203/18, то фактичні обставини цієї справи не є тотожними обставинам у справі, яка розглядається, оскільки оскаржувані у цих справах постанови про стягнення виконавчого збору винесені за різного правового регулювання. У справі №2540/3203/18 постанова винесена відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону №1404 у попередній редакції (до 28.08.2018), яка визначала розмір виконав-чого збору - 10 відсотків від фактично стягнутої суми за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки, висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.03.2019 №2540/3203/18 стосується застосування попередньої редакції норми ч. 2 ст. 27 Закону №1404, яка не підлягає застосуванню при вирішенні справи, що розглядається, то у суду відсутні передбачені ч. 5 ст. 242 КАС України підстави для врахування вказаної постанови.

Інших підстав позову, які б доводили порушення відповідачем вимог законодавства і прав та інтересів позивача при винесенні оскаржуваної постанови останнім не зазначено.

Позивачем не зазначено, а судом не встановлено підстав, передбачених ч. 5 ст. 27 Закону №1404, за яких виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документа-ми про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програ-мою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулю-вання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також позивачем не зазначено, а судом не встановлено підстав, передбачених ч. 9 ст. 27 Закону №1404, за яких виконавчий збір не стягується, а саме виконання позивачем рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом №1404 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень. затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, з урахуванням обставин, що мають значення для її прийняття. Доводи позивача і надані ним докази не спростовують правомірність оскаржу-ваної постанови та не доводять наявність передбачених ст. 2 КАС України підстав для визнання її протиправною і скасування.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення вимог позивача, то в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

З огляду на відмову в задоволенні позову та згідно із ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача і покладається на позивача. Інших судових витрат сторонами не заявлено, тому їх розподіл судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 250, 269, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ;

РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Оболонський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2-Д, 4-й поверх, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 287, 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко