Справа № 620/3736/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/3736/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про виплату нарахованої за рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, компенсації у розмірі 3053,44 грн;

- визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо відмови у виплаті нарахованої за рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, компенсації у розмірі 3053,44 грн із посиланням на черговість виплати компенсацій у третю чергу;

- визнати, що тривале невиконання Державною казначейською службою України приписів Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині не виплати нарахованої за рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, компенсації у розмірі 3053,44 грн, становить порушення пункту 1 статті 6, статті 13, пункту 1 Протоколу Першого Конвенції з прав людини та основоположних свобод;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь суму у розмірі 3053,44 грн, нарахованої рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31 від 27.6.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, але не виплаченої компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»;

- встановити судовий контроль виконання рішення суду та зобов`язати Державну казначейську службу України подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця після набрання постановою законної сили.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в нарахуванні та виплаті компенсації за порушення термінів виконання судових рішень з посиланням на черговість виконання, чим порушено права позивача.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у встановлений судом строк надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що у оскаржуваних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Також зазначив, що лише після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше, в порядку черговості, встановленої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Казначейство зможе здійснити заходи щодо перерахування коштів за рахунок бюджетної програми КПКВ 3504040.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій останній підтримав позицію, викладену в позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконання судових рішень і виконавчих листів у справі №2-а-42/08 відповідачем 20.03.2017 виплачено кошти 2532,00 грн та нарахована компенсація у розмірі 207,9 грн (3 % річних) за несвоєчасне виконання судового рішення, що не заперечується відповідачем у зміні до рішення голови Державної казначейської служби України про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів № 31 від 15.05.2017, від 06.09.2018 № 31а (а.с. 13).

07.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою невідкладно провести виплату нарахованої компенсації 207,9 грн при виконанні виконавчого листа по справі № 2-а-42/08, виданого Київським апеляційним адміністративним судом 07.02.2014 (а.с.15).

Відповідач листом від 31.08.2020 № 5-11-11/15086 відмовив провести виплату компенсації з посиланням на черговість виплати (а.с.16-17).

Також, на виконання судових рішень і виконавчих листів у справі № 2-а-1502/10 20.03.2017 відповідачем виплачено кошти 5918 грн і 25880,40 грн та нарахована компенсація у розмірі 529,07 грн і 2316,47 грн. відповідно (3 % річних) за несвоєчасне виконання судових рішень, що не заперечується відповідачем у змінах до рішень голови Державної казначейської служби України про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів № 77 та № 78 від 27.06.2017, від 06.09.2018 № 77а, № 78а (а.с. 12,14).

07.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою невідкладно провести виплату нарахованої компенсації у розмірі 529,07 грн і 2316,47 грн при виконанні виконавчого листа по справі № 2-1502/10, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова 29.07.2010 (а.с.18)

Відповідач листом від 28.8.2020 № 5-11-11/15044 відмовив провести виплату компенсації з посиланням на черговість виплати (а.с.19-20).

Не погоджуючись з протиправними діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли у даній справі регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901, Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (надалі по тексту - Порядок №845).

Приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У силу положень ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За нормами п. 1 Порядку № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до приписів п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Органи казначейства вживають заходи до виконання виконавчих документів (абз. 2 п. 4 Порядку № 845).

Згідно з п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Абзацом 2 п. 48 Порядку № 845 вказано, що перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Відповідно до п.п. 1 п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Згідно до п. 50, п.п. 2 п. 51 Порядку № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Тож, у разі, коли судове рішення не можливо виконати у встановлений строк, територіальний орган Казначейства (у даному випадку - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області) мало передати документи та відомості згідно з п.п. 1 п. 47 Порядку № 845 з інформацією про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника до Державної казначейської служби України для виконання рішення про стягнення в порядку безспірного списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів. Компенсація, в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону № 4901-VI, виплачується Державною казначейською службою України у випадку не перерахування протягом трьох місяців коштів за рішенням суду, тобто є видом відповідальності за вчинення процедурного порушення на відповідному етапі виконання судового рішення перерахування коштів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, у зв`язку з порушенням тримісячного строку перерахування коштів за судовими рішеннями про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 , головою Державної казначейської служби України прийняті рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 та відповідні зміни до них: від 06.09.2018 № 31а (сума нарахованої компенсації 207,90 грн), № 77а (сума нарахованої компенсації 529,07 грн), № 78а (сума нарахованої компенсації 2316,47 грн) (а.с.12-14).

Відповідачем нараховані суми компенсації на загальну суму 3053,44 грн не виплачені з посиланням на черговість, а саме на пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачено, що заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Проте суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 та відповідні зміни до них від 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а не є рішеннями судів та не можуть ставитись в залежність від черговості їх виконанням.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до Міністерства фінансів України з пропозицією щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України відповідно до п.п. 1 п. 49 Порядку № 845.

Також, суд зауважує, що посилання відповідача на те, що чинним законодавством передбачене безспірне списання коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень та в межах бюджетних асигнувань, є необґрунтованим, з огляду на таке.

Вимогами ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та абз. 2 п. 48 Порядку № 845 законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі, черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк.

Також, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 08.11.2015 у справі «Кечко проти України» зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, посилання на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають здійснити перерахунок коштів у поточному році, адже виплата здійснюється в органі Казначейства в порядку черговості їх надходження, не можуть вважатися такою, що дає підстави для невиконання судового рішення та, як на підставу, для відмови у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/9425/17 (провадження № К/9901/55847/18).

Крім того, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням зазначеного, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій Державної казначейської служби України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті нарахованої за рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень у розмірі 3053,44грн;

- стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 нараховану рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31, від 27.6.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, компенсацію за несвоєчасне виконання судових рішень шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Щодо вимог позивача зобов`язати Державну казначейську службу України у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Системний аналіз норм дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття судового рішення у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі №235/7638/16-а.

Разом з тим, ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що прийняття судом ухвали про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке пов`язано з наявністю певних передумов, які можуть свідчити про ухилення відповідача від обов`язку виконати судове рішення.

З матеріалів справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідач ухилятиметься від обов`язку виконати судове рішення, яке в силу ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.

Відтак, зважаючи на наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для зобов`язання Державну казначейську службу України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) у виплаті нарахованої за рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень у розмірі 3053,44 грн;

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) нараховану рішеннями голови Державної казначейської служби України від 15.07.2017 № 31, від 27.06.2017 № 77, № 78 з урахуванням змін, внесених 06.09.2018 № 31а, № 77а, № 78а, компенсацію за несвоєчасне виконання судових рішень в сумі 3053 (три тисячі п`ятдесят три) грн 44 коп. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко