Справа № 640/22458/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Київ № 640/22458/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Бень Я.О.,

за участю представників сторін:

представника позивача: Лягери А.О.,

представника третьої особи: Данелюка Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавної податкової служби України
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
треті особи1) Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРОЇЦА» 2) Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві
проскасування постанови
На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26 листопада 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова служба України (далі по тексту - позивач, ДПС України) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 27 серпня 2020 року ВП №61828163 про виправлення помилки у процесуальному документі від 27 серпня 2020 року ВП №61828163 (внесення виправлення до документу «Постанова про накладення штрафу» від 27 серпня 2020 року та вважати вірним: штраф на користь держави у розмірі 10 200, 00 грн).

В обґрунтування позову позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість постанови державного виконавця від 27 серпня 2020 року ВП №61828163 про виправлення помилки у процесуальному документі, оскільки постанову про накладення на боржника штрафу державним виконавцем може бути накладено лише після перевірки виконання такого рішення та у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали, але не пізніше дати, визначеної для розгляду справи у судовому засіданні надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

05 листопада 2020 року відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що державним виконавцем не порушено вимоги Закону, а підстави для визнання протиправною та скасування постанови про виправлення помилки у процесуальному документі відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник ТОВ «ТРОЇЦА» у судовому засіданні позовні вимоги також підтримав.

Представник відповідача та ГУ ДФС у м. Києві, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі №826/3806/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОЇЦА» до Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року, позов задоволено в повному обсязі. Зобов`язано ДФС України відновити реєстрацію податкової звітності ТОВ «ТРОЇЦА», податкових накладних та розрахунків-коригувань в електронному вигляді згідно умов Договору про визнання електронних документів. Встановлено для Державної фіскальної служби України строк у двадцять днів з дня набрання рішенням суду законної сили для подання звіту про виконання рішення.

Постановою державного виконавця від 15 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження №61828163 з примусового виконання виконавчого листа №826/3806/18, виданого 11 березня 2019 року.

Згідно постанови державного виконавця від 04 червня 2020 року на ДПС України накладено штраф у розмірі 5 100, 00 грн за невиконання без поважних причин боржником рішення.

09 липня 2020 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено на адресу ДПС України вимогу, якою зобов`язано боржника повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні.

Постановою державного виконавця від 21 липня 2020 року на ДПС України накладено на штраф у розмірі 5 100, 00 грн за невиконання без поважних причин боржником рішення.

27 серпня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, пунктом 1 якої передбачено внести виправлення до документу «Постанова про накладення штрафу» та вважати вірним штраф на користь держави у розмірі 10 200, 00 грн.

Незгода позивача з вказаною постановою відповідача обумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі також - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення). У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року по справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року по справі №686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року по справі № 420/70/19 та відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для прийняття відповідачем постанови від 21 липня 2020 року про накладення штрафу слугувала відсутність станом на 21 липня 2020 року у державного виконавця інформації щодо виконання судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що приписами Закону № 1404-VIII обов`язок щодо повідомлення державного виконавця про наявність поважних причин про неможливість виконання рішення суду, а також повідомлення про факт виконання такого рішення покладено саме на боржника виконавчого провадження.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останнім, станом на час прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду, судове рішення виконано не було.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням боржником обов`язків, покладених на нього Законом № 1404-VIII, державним виконавцем була прийнята постанова від 21 липня 2020 року якою, з урахуванням постанови від 27 серпня 2020 року про виправлення помилки у процесуальному документі, про накладення на ДПС України штрафу у розмірі 10 200, 00 грн за повторне невиконання судового рішення без поважних причин.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем у даному спорі не оскаржується постанова державного виконавця від 21 липня 2020 року, якою на боржника, з урахуванням постанови від 27 серпня 2020 року про виправлення помилки у процесуальному документі, накладено штраф у розмірі 10 200, 00 грн за повторне невиконання рішення суду.

Предметом оскарження зазначеної адміністративної справи є постанова державного виконавця від 27 серпня 2020 року ВП №61828163 про виправлення помилки у процесуальному документі.

Так, згідно абзацу 3 частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Відтак, державний виконавець, встановивши, що у постанові від 21 липня 2020 року про накладення на ДПС України штрафу у розмірі 10 200, 00 грн ним була допущена помилка (описка) та помилково зазначено суму штрафу у розмірі 5 100, 00 грн, на виконання вимог абзацу 3 частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII з власної ініціативи виправив цю помилку.

Матеріали справи не містять жодних доказів протиправності дій відповідача при винесенні постанови від 27 серпня 2020 року, про що також не зазначається і позивачем.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення діяв згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятої постанови та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової служби України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено 30 листопада 2020 року.

Суддя Є.В. Аблов

Позивач: Державна податкова служба України (, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8)

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

Третя особа 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРОЇЦА» (, адреса: 03170, м. Київ, вул. Перемоги, 9, офіс 6/1)

Третя особа 2: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)