Справа № 815/3457/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2020 року

Київ

справа №815/3457/15

адміністративне провадження №К/9901/24997/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року (суддя Левчук О.А.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року (судді: Кравець О.О. (головуючий), Домусчі С.Д., Коваль М.П.) у справі № 815/3457/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Одеса-Авто» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство «Одеса-Авто» (далі - позивач, Товариство, ПАТ «Одеса-Авто») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 27.05.2015:

- № 4, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 2 758 453,00 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість (ПДВ) за основним платежем на 1 305 865,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 326 466,00 грн;

- №, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати за основним платежем у розмірі 281 459,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 70 365,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку щодо порушення Товариством пп. 14.1257, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на прибуток у сумі 2 758 453 грн, оскільки ПАТ «Одеса-Авто» (боржник) не одержувало від поручителя ТОВ «Дженерал Авто Груп» у користування коштів, оскільки останні перераховані ТОВ «Дженерал Авто Груп», як поручителем за договором поруки, на користь АК «Брокбізнесбанк» (кредитор), а тому суть даної операції не відповідає визначенню повторної фінансової допомоги, таким чином Товариство не має правових підстав включати у валовий дохід умовні відсотки за угодами про сплату боргу, укладеними на підставі договору поруки.

Також, позивач вважає помилковими висновки контролюючого органу про завищення задекларованих показників у рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) товарів (робіт, послуг) у сумі 240 002,00 грн та показників у рядку 06.2 Декларацій «Витрати на збут» у сумі 1 188 688,00 грн, що пов`язані з послугами охорони, отриманими від ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ» та ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС», які позивачем віднесені до складу валових витрат, оскільки реальність таких операцій підтверджується належно оформленими первинними документами.

Позивач вказує на правомірність формування податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ». Також Товариство зазначає, що податкові накладні, які підтверджують отримання позивачем автомобілів, складені відповідно до вимог Податкового кодексу України, а зауваження контролюючого органу щодо обов`язковості зазначення в них номеру кузова автомобіля не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Не погоджується позивач і з висновком відповідача про порушення Товариством пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, а саме, що ПАТ «Одеса-Авто» не було в повному обсязі проведено нарахування орендної плати за землю, внаслідок чого за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 платником була занижена орендна плата в розмірі 281 458,10 грн. Позивач вважає, що орендні відносини які виникли на підстави договору, який укладено в 2004 році та який припинив свою дію у 2009 році, є виконаними, у зв`язку з тим, що зміни до договору оренди в частині продовження його дії, а поновлення його дії двома сторонами не укладені, тому підстав для здійснення сплати збільшеного розміру земельного податку (3%) відсутні.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.05.2015 № та № . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В частині задоволених вимог суд дійшов висновку, що наявна сума кредиторської заборгованості позивача перед поручителем не підпадає під визначення поворотної фінансової допомоги (пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України) і не є доходом, оскільки кошти передавались поручителем не позивачу, а банківській установі. Також суд дійшов висновку, що позивач мав право на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з контрагентами ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ», з огляду на реальність здійснення господарських операцій, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Правомірно позивачем віднесено до податкового кредиту і суми по придбаванню транспортних засобів у ПАТ «ТД «УКРАВТОВАЗ». У зв`язку з надходженням грошових коштів на рахунок ПАТ «ТД «Укравтоваз», в останнього в свою чергу виникло податкові зобов`язання у відповідних періодах, у в`язку з чим, відповідно до п. 187.1 ст.187, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ним були виписані покупцю (дилеру - ПАТ «Одеса-Авто») податкові накладні у відповідних податкових періодах. Фактичне постачання товару відбулося в тих саме податкових періодах, що і оплата за автомобілі, що підтверджується видатковими накладними, у зв`язку з чим позивачем віднесено визначені в них суми, до складу податкового кредиту у відповідних періодах, що відповідає приписам п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України.

Що стосується зауважень податкового органу щодо дефектності податкових накладних (заповнені з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу України), суд вказав, що дійсно у податкових накладних у графі «Номенклатура товарів/послуг продавця» відсутня інформація щодо номерів кузову (двигуна, шасі), проте в зазначеній графі наявна інформація про модель та марку транспортного засобу, та номер, дата вантажно - митної декларації (ВМД), на підставі яких ввозився товар на митну територію України, а відтак, враховуючи презумпцію добросовісності платника, яка припускає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській, податковій звітності платника, а також враховуючи, що податкові накладні, виписані ПАТ «Торговий дім «УКРАВТОВАЗ», АТ «Українська автомобільна корпорація» АФ «Юніверсал Моторз Груп», ТОВ «Дженерал Авто Груп», на підставі яких позивачем було сформовано суми податкового кредиту відповідних періодів, були прийняті без зауважень контролюючим органом та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту за такими податковими накладними.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 №, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати, суд дійшов висновку, що річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України і не може бути меншим, ніж встановлено вказаною нормою.

4. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства в повному обсязі.

5. Суд апеляційної інстанції фактично погодився з висновками суду першої інстанції, якими обґрунтовано протиправність зменшення Товариству суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток донарахування позивачу та збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ.

В частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 №, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 10.08.2004 між ПАТ «Одеса-Авто» та Одеською міською радою, зареєстрованого у Державному реєстрі земель за № 0 від 24.09.2004, втратив чинність та користування вказаною земельною ділянкою на умовах оренди припинено, то відповідно плату за землю слід було розраховувати в розмірі, встановленому п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

7. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження відповідно до ст. 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, збільшення сум грошових зобов`язань з ПДВ, з орендної плати та застосування штрафних (фінансових) санкцій стали висновки контролюючого органу викладені в акті перевірки № 49/22-213/03120420 від 24.04.2015, оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог:

- пп. 14.1.257, п.14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 ст. 135, пп. 14.1.36, п. 14.1, ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток у сумі 2 758 453,00 грн, у т.ч.: 4 кв. 2012 року - 594 694, 0 грн, 2013 рік - 2 163 759,00 грн.

Порушення полягали: у заниженні валових доходів на суму умовно нарахованих відсотків в розмірі 1 329 763,00 грн. на поворотну фінансову допомогу, отриману від ТОВ «УкрАвтоЗаз-Сервіс»; завищення суми витрат у розмірі 1 428 690,00 грн з огляду на віднесення до таких витрат за господарськими операціями (надання послуг з охорони об`єктів) з контрагентами ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ» з огляду на їх нереальність та непов`язаність з господарською діяльністю;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість в сумі 1 305 865,00 грн.

Порушення, на думку контролюючого органу, полягали: включення до складу податкового кредиту суми ПДВ у загальній сумі 285 738,00 грн за господарськими операціями (надання послуг з охорони об`єктів) з контрагентами ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ» з огляду на їх нереальність та непов`язаність з господарською діяльністю; формування податкового кредиту за податковими накладними № 895 від 15.10.2012 на суму ПДВ 105 252 грн, № 505 від 15.11.2012 на суму ПДВ 97468 грн, № 257 від 21.05.2013 на суму ПДВ 98 542,60 грн, № 263 від 21.05.2013 на суму ПДВ 15230,4 грн, № 407 від 19.06.2013 на суму ПДВ 41 1161,20 грн, № 237 від 20.11.2013 на суму ПДВ 16 897,4 грн, які виписані ПАТ «Торговий дім «Укравтоваз» на адресу позивача з порушенням вимог п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме - по даті оплати товару іншою юридичною особою, тобто фактично з розрахункового рахунку ПАТ «Одеса-Авто» оплата не здійснювалася; завищення позивачем податкового кредиту, з огляду на те, що такий сформовано на підставі податкових накладних, що виписані на користь позивача ПАТ «Торговий дім «УКРАВТОВАЗ», АТ «Українська автомобільна корпорація» АФ «Юніверсал Моторз Груп», ТОВ «Дженерал Авто Груп», які не відповідають вимогам, що визначені ст.201 Податкового кодексу України, а саме у податкових накладних у графі «Номенклатура товарів/послуг продавця» відсутня інформація щодо номерів кузову (двигуна, шасі);

- пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження орендної плати у сумі 281 459,00 грн;

Порушення полягало у тому, що при розрахунку земельного податку необхідно застосовувати 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки тоді як позивач при розрахунку земельного податку застосовував 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

На підставі вищезазначеного акту перевірки та зазначених висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. У доводах касаційної скарги контролюючий орган вказує на порушення, які на його думку, було допущено позивачем та висновки, які вказані в акті перевірки. Касаційна скарга є ідентичною запереченню на адміністративний позов та апеляційній скарзі, інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в запереченні та апеляційній скарзі не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права скаржником не наведено. Контролюючий орган фактично просить здійснити переоцінку встановлених судом, зокрема апеляційної інстанції, обставин справи.

10. Товариством надано заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач вказує на правильність висновку суду апеляційної інстанції про безпідставність тверджень контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції просить залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункту 14.1 статті 14.

11.1.1. Підпункту 14.1.73.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

11.1.2. Підпункту 14.1.136.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

11.1.3. Підпункту 14.1.147.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

11.1.4. Підпункт 14.1.257.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами та є обов`язковою до повернення. Безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

11.2. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134.

Об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

11.3. Пункт 135.1 статті 135.

Доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

11.4. Пункт 135.2 статті 135.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

11.5. Підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135.

Інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

11.6. Пункт 137.10 статті 137.

Суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

11.7. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

11.8. Підпункт 139.1.9 пункту 139 статті 139.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

11.9. Пункт 198.1 статті 198.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

11.10. Пункт 198.2 статті 198.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

11.11. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

11.12. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

11.13. Пункт 201.1 статті 201.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

11.14. Пункт 201.4 статті 201.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

11.15. Пункт 201.10 статті 201.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

11.16. Пункт 269.1 статті 269.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

11.17. Пункт 274.1 статті 274.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

11.18. Пункту 288.1 статті 288.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

11.19. Пункту 288.2 статті 288.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

11.20. Пункту 288.4 статті 288.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

11.21. Підпунктів 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

11.22. Пункт 289.1 статті 289.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

12. Цивільний кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

12.1. Частина перша статті 512.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

12.2. Частина перша статті 553.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

12.3. Частина друга статті 554.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

12.4. Частини перша та друга статті 556.

Після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

13. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

13.1. Стаття 1.

13.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

13.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

13.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

13.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

15. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

16. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

17. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

18. Доходи платника податку визначаються виключно на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

До складу доходу включаються, зокрема, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді.

Безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо не передбачено інше.

19. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

20. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, до таких обов`язкових реквізитів відносяться, зокрема, опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) та номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

21. Податковим кодексом встановлено обов`язок орендаря земельної ділянки сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Статтею 288 Податкового кодексу України законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, і для інших категорій земель, окрім земель сільськогосподарського призначення, визначено трикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

22. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

23. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).

24. Щодо податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 № 4, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 2 758 453,00 грн колегія зазначає наступне.

24.1. Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення - рішення в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 1 329 763,00 грн, слугував висновок контролюючого органу про заниження позивачем валових доходів на суму умовно нарахованих відсотків на поворотну фінансову допомогу, отриману від ТОВ «УкрАвтоЗаз-Сервіс».

Так судами встановлено, що 04.10.2006 між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та ВАТ «Одеса-Авто» (позичальник) укладений кредитний договір № 263/2006, відповідно до пункту 2.1 якого банк відкриває позичальнику мультивалютну відкличну кредитну лінію в сумі 10 000 000 грн строком з 04.10.2006 по 04.10.2011.

08.12.2008 між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та ВАТ «Одеса-Авто» укладено додаткову угоду № 33 до кредитного договору № 263/2006 від 04.10.2006, відповідно до якої пункт 2.1 викладено в наступній редакції: кредит надається у вигляді відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 1 859 110,89 доларів США.

26.12.2008 між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрАвтоЗаз-Сервіс» (Поручитель) укладено договір поруки №1/2008, відповідно до пункту 1.1 якого Поручитель поручається як солідарний боржник перед Кредитором за виконання ВАТ «Одеса-Авто» його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № 263/2006 від 04.10.2006 в частині погашення кредиту (тіла кредиту) на суму 1 859 110,80 доларів США.

22.01.2009 ПАТ «Одеса-Авто» (Боржник) було укладено угоду №22/01-09 про сплату боргу з ТОВ «УкрАвтоЗаз-Сервіс» (Кредитор), відповідно до пункту 1.1. якої Боржник зобов`язується оплатити Кредитору заборгованість в сумі 14 913 612,00 грн, що виникла внаслідок витрат Кредитора по оплаті зобов`язань Боржника за договором поруки № 1/2008 від 26.12.2008, в термін до 01.07.2010. Додатковою угодою №1 від 25.06.2010 термін оплати встановлено до 31.12.2012.

20.01.2009 поручителем ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» було повністю погашено остаточну заборгованість ПАТ «Одеса-Авто» перед АТ «Брокбізнесбанк» по кредитному договору № 263/2006 від 04.10.2006 в сумі 1 808 287,59 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням, з відміткою банку від 20.01.2009 та випискою по особовому рахунку ТОВ «УкрАвтоЗаз-Сервіс».

У зв`язку з перейменуванням ТОВ «УкрАвтоЗаз-Сервіс», Додатковою угодою №2 від 28.01.2011 внесені зміни до Угоди №22/01-09 від 22.09.2009 про наступне: у всьому тексті Угоди та у всіх її додатках тощо змінити найменування «Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрАвтоЗаз-Сервіс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дженерал Авто Груп».

Судами також встановлено, що за даними бухгалтерського обліку позивача по рахунку 685 «розрахунки із іншими постачальниками» за період з 01.04.2009 по 30.04.2012 рахується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Дженерал Авто Груп» (ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс») у розмірі 9 246 842,99 грн, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 6852.

На думку контролюючого Угода №2201/09 від 22.01.2009 про сплату боргу (без визначення виду цивільно-правової угоди) є угодою про надання з боку ТОВ «Дженерал Авто Груп» позивачу безвідсоткової поворотної фінансової допомоги через новацію боргу у позикове зобов`язання новому кредитору у спосіб погашення останнім заборгованості по кредиту ПАТ «Одеса-Авто» перед банком АБ «Брокбізнесбанк» у сумі 14 913 612 грн, яка залишається неповернутою на кінець звітних періодів. За розрахунком контролюючого органу загальна сума умовних відсотків перевіреного періоду становить 1 329 763,00 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що угода № 22/01-09 від 22.012.2009, укладена між ПАТ «Одеса-Авто» та ТОВ «Дженерал Авто Груп» (ТОВ «УкрАвтоЗаЗ-Сервіс»), є угодою про сплату коштів боржника у зв`язку з заміною кредитора у зобов`язанні, її положення не підпадають під поняття поворотної фінансової допомоги відповідно до Податкового кодексу України, оскільки обов`язковою ознакою поворотної фінансової допомоги є отримання коштів платником податків. При отриманні поворотної фінансової допомоги кошти надходять безпосередньо в користування її отримувача, в той час як при виконанні договору поруки кошти від поручителя безпосередньо до боржника не надходять, до поручителя ж переходять права кредитора відносно фінансових зобов`язань такого боржника. Таким чином, договір про надання поворотної фінансової допомоги та договір поруки мають різну правову природу, тому виконання договору поруки не являється фінансовою допомогою для боржника.

Судами встановлено, що поручитель ТОВ «Дженерал Авто Груп» (ТОВ «УкрАвтоЗаЗ-Сервіс») не передавав кошти для ПАТ «Одеса-Авто» в користування, а погасив його зобов`язання безпосередньо перед АБ «Брокбізнесбанк» відповідно до договору поруки, а відтак наявна сума кредиторської заборгованості позивача перед поручителем не підпадає під визначення поворотної фінансової допомоги і не є доходом, оскільки кошти передавались поручителем не позивачу, а банківській установі.

Таким чином, нарахування суми відсотків, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду в даному випадку суд вважає необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення від 27.05.2015 № в частині суми зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 329 763,00 грн протиправним.

24.2. Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення - рішення в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 1 428 690,00 грн, слугував висновок контролюючого органу про завищення суми витрат на вказану суму по господарським операціям (надання послуг з охорони об`єктів) з контрагентами ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ» з огляду на їх нереальність та відсутності зв`язку з господарською діяльністю, оскільки не надано будь-яких підтверджуючих документів щодо надання послуг охорони. Також, згідно інформації, а саме матеріалів перевірки ПП «Охоронно-детективне агентство «Форт» (акт перевірки № 18.10.2013 № 39/22-213/9) встановлено, що, в свою чергу, між ПП «Охоронно-детективне агентство «Форт» (Замовник) та ТОВ «Охоронна фірма «Оплот» (Виконавець) було укладено договір, згідно якого Замовник передає, а Виконавець приймає та зобов`язується забезпечити охорону об`єктів, які фактично належать позивачу, проте вказане суперечить пп.2.1.8 та 2.3 Договору.

Судами встановлено, що між ПАТ «Одеса-Авто» та ПП «Охоронно-детективне агентство «Форт» було укладено договір від 01.09.2009 № О-1/09, згідно якого ПАТ «Одеса-Авто» (Замовник) передає, а ПП «Охоронно-детективне агентство «Форт» (Виконавець) приймає та зобов`язується забезпечити охорону об`єктів позивача. Податковий орган вказує, що відповідно до п. 2.3 Договору визначено, що Виконавець зобов`язаний здійснювати охорону своїми співробітниками території, об`єктів та майно Замовника, забезпечуючи пропускний режим осіб і автотранспорту, ввезення/вивезення (винос) майна на/з об`єкту Замовника у відповідності з договором». Підпунктом 2.1.8. договору визначено, що в період його дії не користуватись послугами інших охоронних структур. Дію договору припинено 31.12.2012.

Також між позивачем та ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» укладено договір від 01.01.2013 № 2412, який дублює умови вищезазначеного договору № О-1/09 від 01.09.2009 з ПП «Охоронно-детективне агентство «Форт» та його дії розповсюджуються на ті ж самі об`єкти охорони.

На підтвердження реальності господарських операцій з ПП «Охоронно-детективне агентство «Форт» та ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» позивачем надано договори, акти здачі-прийняття робіт, податкові накладні, книгу прийому та здачі чергувань, акт проведення спеціального розслідування, звіт за формою №10-ПІ, заява до РО ОДУ УМВС України в Одеській області, щодо виявлення співробітником ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» порушень (крадіжки) на об`єктах ПАТ «Одеса-Авто».

У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було надано належну оцінку вказаним доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту по господарським операціям (надання послуг з охорони об`єктів) з контрагентами ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ». Так, судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

Суди попередніх інстанцій також правильно вказали, що контролюючим органом не вірно трактований пп. 2.1.8 Договору, оскільки цим підпунктом визначено, що замовник зобов`язаний в період дії цього договору не користуватися послугами інших охоронних структур, а тому зауваження податкового органу щодо порушення ПП «Охоронно-детективне агентство «Форт» умови договору у зв`язку з чим не можливо встановити хто саме надавав позивачу послуги з охорони є необґрунтованими. При цьому, п.2.3 Договору не виключає можливість виконавця залучати інші сторонні структури для здійснення охорони об`єктів позивача.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 27.05.2015 № в частині суми зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 428 690,00 грн є також протиправним.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують.

25. Щодо податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ за основним платежем на 1 305 865,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 326 466,00 грн необхідно зазначити наступне.

25.1. Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення - рішення в частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ за основним платежем на 285 738,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 71 434,50 грн слугував висновок контролюючого органу про безпідставне включення до складу податкового кредиту суми ПДВ за господарськими операціями (надання послуг з охорони об`єктів) з контрагентами ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ» з огляду на їх нереальність та неповязаністю з господарською діяльністю.

Враховуючи, встановлені обставини справи щодо реальності господарських операцій позивача з ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ПП «Охоронно-детективне агентство «ФОРТ», про що зазначалось вище, колегія суддів погоджується з висновком судів щодо безпідставності доводів контролюючого органу про порушення позивачем вимог ст. 198 Податкового кодексу України та завищення складу податкового кредиту у сумі 285 738,00 грн за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, а отже податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ за основним платежем на 285 738,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 71 434,00 грн є протиправним.

25.2. Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення - рішення в частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ за основним платежем на 1 020 127,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 255 032,00 грн слугував висновок контролюючого органу про:

- безпідставне формування податкового кредиту за податковими накладними № 895 від 15.10.2012 на суму ПДВ 105 252 грн, №505 від 15.11.2012 на суму ПДВ 97468 грн, № 257 від 21.05.2013 на суму ПДВ 98 542,60 грн, № 263 від 21.05.2013 на суму ПДВ 15230,4 грн, № 407 від 19.06.2013 на суму ПДВ 41 1161,20 грн, № 237 від 20.11.2013 на суму ПДВ 16 897,4 грн, які виписані ПАТ «Торговий дім «Укравтоваз» на адресу позивача з порушенням вимог п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме - по даті оплати товару іншою юридичною особою, тобто фактично з розрахункового рахунку ПАТ «Одеса-Авто» оплата не здійснювалася;

- безпідставне формування податкового кредиту за податковими накладними (20 шт.), що виписані на користь позивача ПАТ «Торговий дім «УКРАВТОВАЗ», АТ «Українська автомобільна корпорація» АФ «Юніверсал Моторз Груп», ТОВ «Дженерал Авто Груп», які не відповідають вимогам, що визначені ст.201 Податкового кодексу України, а саме у податкових накладних у графі «Номенклатура товарів/послуг продавця» відсутня інформація щодо номерів кузову (двигуна, шасі), що впливає на ідентифікацію конкретного автомобіля.

Судами встановлено, що між ПАТ «Торговий дім «УКРАВТОВАЗ» (Дистриб`ютор), ТОВ «Сі Ей Автомотів» (Товариство) та ПАТ «Одеса-Авто» (Дилер) було укладено дилерський договір поставки № 83-03-13/ПА від 31.03.2013.

Відповідно до умов вказаного договору особа, яка оплачує товар, в інтересах дилера, згідно рахунку-фактури - є ТОВ «Сі Ей Автомотів» (згідно договору - Товариство). Право власності на товар переходить до дилера - ПАТ «Одеса-Авто», за умови оплати Товариством рахунку та в момент фактичної передачі товару та підписання видаткової накладної. Позивачем до матеріалів справи надано дилерський договір поставки №83-03-13/ПА від 31.03.2013, податкові накладні, видаткові накладні.

Судами встановлено, що в період з жовтня 2012 року по листопад 2013 року Товариством здійснювалась оплата за автомобілі в інтересах ПАТ «Одеса-Авто» на користь ПАТ «ТД «Укравтоваз», що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, в яких призначення платежу визначено: оплата за автомобілі згідно договору №83-03-13ПА від 31.03.2013 за ПАТ «Одеса-Авто».

У зв`язку з надходженням грошових коштів на рахунок ПАТ «ТД «Укравтоваз», в останнього в свою чергу виникло податкові зобов`язання у відповідних періодах, у в`язку з чим, відповідно до п. 187.1 ст. 187, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ним були виписані покупцю (дилеру - ПАТ «Одеса-Авто») податкові накладні у відповідних податкових періодах.

Задовольняючи позовні вимоги в зазначеній частині суди виходили з того, що відбулося фактичне постачання товару в тих саме податкових періодах, що і оплата за автомобілі, що підтверджується видатковими накладними, у зв`язку з чим позивачем віднесено визначені в них суми, до складу податкового кредиту у відповідних періодах, що відповідає приписам п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України. Крім того, суди вказали, що позивач також надав документи на підтвердження реалізації автомобілів, отриманих ним в спірному періоді від ПАТ «ТД «УКРАВТОВАЗ», що свідчить про фактичний рух активів в межах господарської діяльності позивача, а тому останнім правомірно віднесені суми по придбаванню транспортних засобів у ПАТ «ТД «УКРАВТОВАЗ» до складу податкового кредиту відповідних періодів.

Проте колегія суддів зазначає, що такий висновок судів не ґрунтується на нормах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Так, пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України чітко визначено дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, а саме або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Причому датою виникнення такого права буде дата тієї події, яка відбулась раніше.

За встановлених у даній справі обставин подія, а саме перерахування коштів на рахунок дистриб`ютора - ПАТ «ТД «УКРАВТОВАЗ», відбулася раніше, а ніж дата отримання позивачем товару, згідно видаткових накладних. Проте, згідно платіжних доручень, платником за такий товар є ТОВ «Сі Ей Автомотів», а не позивач - ПАТ «Одеса-Авто», фактично списання коштів на оплату товару (автомобілів) відбулось з банківського рахунка ТОВ «Сі Ей Автомотів», а не ПАТ «Одеса-Авто». Таким чином позивачем не понесено жодних витрат (включаючи і суму ПДВ у складі ціни) на придбання товару (списання коштів з банківського рахунка ПАТ «Одеса-Авто» не проводилось), а відтак позивач позбавлений права на віднесення до податкового кредиту сум ПДВ за такими накладними, виписаними на його користь ТОВ «Сі Ей Автомотів» за правилом першої події, а саме по факту списання коштів з банківського рахунка іншого платника податків.

Зазначення в платіжних дорученнях призначення платежу «оплата за автомобілі згідно договору №83-03-13ПА від 31.03.2013 за ПАТ «Одеса-Авто»» не спростовує зазначеного вище.

Щодо безпідставного формування податкового кредиту за податковими накладними (20 шт.), які, на думку контролюючого органу, не відповідають вимогам, що визначені ст.201 Податкового кодексу України, а саме у податкових накладних у графі «Номенклатура товарів/послуг продавця» відсутня інформація щодо номерів кузову (двигуна, шасі), яка впливає на ідентифікацію конкретного автомобіля, суди вказали, що дійсно у податкових накладних відсутня інформація щодо номерів кузову (двигуна, шасі), проте у відповідній графі наявна інформація про модель та марку транспортного засобу, та номер, дата ВМД, на підставі яких ввозився товар на митну територію України, а відтак, враховуючи зазначену інформацію, презумпцію добросовісності платника, та те, що такі податкові накладні були прийняті контролюючим органом без зауважень та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, суди дійшли висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту за такими накладними.

Проте колегія суддів в частині зазначених висновків судів не погоджується з огляду на наступне.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, до таких обов`язкових реквізитів відносяться, зокрема, опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) та номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Колегія суддів зазначає, що в податкових накладних має бути зазначений опис (номенклатура) поставлених (проданих) товарів, і такий опис (номенклатура) має однозначно ідентифікувати такий товар, в нашому випадку автомобілі. Доводи контролюючого органу, що, зокрема при поставці товару, зокрема такого як автомобілі, окрім моделі та марки транспортного засобу (які є загальними для необмеженої кількості авто), має бути зазначено і інформацію щодо номеру кузова (двигуна, шасі) автомобіля, оскільки такі дані є індивідуальними щодо кожного автомобіля, а відповідно за такими даними можливо в повній мірі ідентифікувати конкретний автомобіль, є слушними (доречними). Крім того, товар - автомобілі, є підакцизним товаром, а відповідно в податковій накладній має бути зазначено і код товару згідно з УКТ ЗЕД. Також відносно товару ввезеного на митну територію України зазначається номер та дата митної декларації.

Як встановлено судами у спірних податкових накладних відсутня інформація щодо номерів кузову (двигуна, шасі), проте у відповідній графі наявна інформація про модель та марку транспортного засобу, та номер, дата ВМД, на підставі яких ввозився товар на митну територію України.

Колегія суддів погоджується з висновком судів, що наявність зазначених даних у податкових накладних про номер та дату ВМД фактично дає можливість ідентифікувати конкретний автомобіль, оскільки ВМД містить інформацію щодо конкретного автомобіля, включаючи і номерів кузову (двигуна, шасі).

Проте, як вбачається з 20-ти податкових накладних (т.2 а.с. 46-68), за якими позивачем було сформовано ПДВ, та відносно яких контролюючий орган дійшов висновку про їх неналежне оформлення, лише в 6 податкових накладних (№ 895 від 25.10.2012, № 257 від 21.05.2013, №263 від 21.05.2013, №407 від 19.06.2013, № 470 від 21.06.2013, №524 від 29.08.2013) наявна інформація номер, дата ВМД, на підставі яких ввозився товар на митну територію України, в решті податкових накладних така інформація відсутня, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати поставлений товар, а відповідно не дає право на включення сум ПДВ за такими накладними до податкового кредиту. Крім того, суд зазначає, що номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України, є обов`язковим реквізитом податкової накладної.

Посилання судів на те, що спірні податкові накладні були прийняті контролюючим органом без зауважень (зокрема щодо оформлення) та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що свідчить правомірність формування позивачем податкового кредиту за такими накладними є безпідставним, оскільки реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не є обставиною, яка позбавляє контролюючий орган в подальшому здійснювати контроль за правильністю формування податкового кредиту за податковими накладними, що зареєстровані в реєстрі, і в разі виявлення (встановлення) недоліків таких накладних, які згідно норм Податкового кодексу України є обставиною, що позбавляє права на формування податкового кредиту за такими накладними, контролюючий орган зобов`язаний вчинити відповідні дії (прийняти рішення) щодо позбавлення платника податку такого права (податкового кредиту).

З урахуванням вказаного та встановлених обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач правомірно сформував податковий кредит за двома податковими накладними, а саме № 470 від 21.06.2013 (сума ПДВ 13 720,00 грн) та №524 від 29.08.2013 (сума ПДВ 111 341,00 грн).

За рештою податкових накладних позивач не мав правових підстав для формування податкового кредиту, оскільки такі накладні оформлені з порушенням вимог Податкового кодексу України, а саме, п. 198.2 ст. 198 (правило першої події) та п.201.1 ст. 201 (відсутні обов`язкові реквізити, оформлені не належним чином).

26. Щодо податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 №, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати за основним платежем у розмірі 281 459,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 70 365,00 грн, колегія в цій частині вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості прийняття такого.

Статтею 288 Податкового кодексу України законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки. Річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, тобто бути не менше трикратного розміру земельного податку, який згідно пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України встановлений у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду погоджується з позицією суду першої інстанції відносно того, що в порушення пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України ПАТ «Одеса-Авто» декларувалась та сплачувалась орендна плата розрахована у розмірі 1,3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що, в свою чергу, є меншим, ніж розмір, встановлений пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України, а саме не менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки, а отже позивачем допущено заниження орендної плати у сумі 281 459,00 грн.

Висновок суду апеляційної інстанції відносно того, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 10.08.2004 між ПАТ «Одеса-Авто» та Одеською міською радою, втратив чинність та користування вказаною земельною ділянкою на умовах оренди припинено, то відповідно плату за землю слід було розраховувати в розмірі, встановленому п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України (1%), є помилковим, оскільки:

- по - перше, землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а припиняють сплачувати плату за землю у разі припинення такого права користування земельною ділянкою (сплачується за фактичний період перебування землі у користуванні), оскільки позивач користувався земельною ділянкою на праві оренди, подавав відповідну звітність, нараховував та сплачував орендну плату, що ним не заперечується, відповідно припинення дії договору оренди від 10.08.2004 (строк дії 5 років), проте подальше користування такою земельною ділянкою свідчить, що позивач має обов`язок зі сплати орендної плати.

Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (станом на 4 квартал 2009 року) передбачала, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Таким чином, хоча дана норма не передбачає автоматичної пролонгації договору, строк дії якого вичерпано, проте прямо свідчить про те, що обов`язки сторін у такому разі сторони визначаються на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором;

- по - друге, п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України визначає ставку земельного податку (1%), який сплачують власники, а не розмір орендної плати, який визначений саме пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

27. Враховуючи встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 № 4 в повному обсязі, податкового повідомлення - рішення від 27.05.2015 № , в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 410 799,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 102 399,75 грн, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

28. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення) в частині правомірності формування позивачем податкового кредиту та визначення орендної плати, що призвело до неправильного вирішення спору в зазначеній частині, а тому касаційна скарга Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року підлягає частковому задоволенню.

29. Відповідно до п. 3 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

30. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша ст. 351 Кодексу адміністративного судочинства України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя ст. 351 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року у справі №815/3457/15 скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Одеса-Авто».

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.05.2015 № 4 в повному обсязі, податкове повідомлення - рішення від 27.05.2015 № , в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 410 799,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 102 399,75 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду