Справа № 463/11022/20
Суддя: Стрепко Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/463/228/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань Онишкевича О.І.,

представника позивача Величка О.М.,

представника відповідача Антоніва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення, -

в с та н о в и в:

позивач 16 листопада 2020 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 6 листопада 2020 року про примусове повернення з України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 3 листопада 2020 року прикордонним нарядом «Контрольний пост» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Львівського прикордонного загону 03 год. 10 хв. було затримано на 72 години громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 473 прикордонного знаку, на відстані 400 м від лінії державного кордону, територія Нижанковицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, про що складено відповідний протокол про адміністративне затримання від 3 листопада 2020 року. У вищевказаному протоколі в рядку «Документ що посвідчує особу» ОСОБА_1 зазначено - паспорт Китайської Народної Республіки для закордонних поїздок серія Е79163281 виданий 8 серпня 2016 року органами влади Китайської Народної Республіки. Після адміністративного затримання позивача, відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Львівського прикордонного загону складено протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 3 листопада 2020 року. В протоколі про адміністративне затримання зазначено, що 6 листопада 2020 року відповідачу повернуто всі речі, зазначені у протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів. 6 листопада 2020 року Відділенням інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України направлено до Старосамбірського районного суду Львівської області матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , громадянина Китайської Народної Республіки за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цього ж дня постановою Старосамбірського районного суду Львівської області за результатами розгляду вищевказаної справи про адміністративне правопорушення №455/1372/20 визнано винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить З 400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави. Також, 6 листопада 2020 року Львівським прикордонним загоном прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14 листопада 2020 року. Вказане рішення Львівського прикордонного загону від 6 листопада 2020 року про примусове повернення за межі України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 вважає необгрунтованим, безпідставним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Так, на думку позивача оскаржуване рішення відповідача, яке прийняте саме з підстав порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не містить жодних посилань на конкретну норму Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, яку порушив позивач, що є наслідком настання відповідальності у вигляді прийняття рішення про його примусове повернення в країну походження. В свою чергу, адміністративне правопорушення визначене диспозицією ч. 1 ст. 204-1 КУпАП не передбачає порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. За відсутності порушень позивачем норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про примусове повернення з України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 .

Також зазначає, що на момент прийняття відповідачем рішення про примусове повернення з України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , а саме станом на 6 листопада 2020 року, постанова Старосамбірського районного суду Львівської області від 6 листопада 2020 року у справі №455/1372/20, яка покладена в основу оскаржуваного рішення відповідача, - не набрала законної сили, а тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про примусове повернення з України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до набрання законності такою.

Відповідно до прийнятого відповідачем рішення про примусове повернення громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , останній повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк зазначений у рішенні - до 14 листопада 2020 року. Разом з цим позивач не міг самостійно виконати рішення про примусове повернення, оскільки його 3 листопада 2020 року о 3 год. 10 хв. було затримано та поміщено до спеціального приміщення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 . По закінченню строку тримання о 3 год. 10 хв. 6 листопада 2020 року позивача ніхто не звільнив, з ранку 6 листопада 2020 року та протягом усього дня посадові особи Львівського прикордонного загону возили позивача на автомобілі, одразу до Старосамбірського районного суду Львівської області, після чого до Личаківського районного суду м. Львова. Цього ж дня Личаківським районним судом м. Львова прийнято рішення по даній адміністративній справі про примусове видворення позивача з України та його затримання. Такі дії відповідача, пов`язані з примусовим триманням позивача за відсутності на то правових підстав, фактично позбавили останнього можливості оскаржити рішення від 6 листопада 2020 року Львівського прикордонного загону про примусове повернення в найкоротші строки з дати його прийняття, що в наслідку призвело до прийняття Личаківським районним судом м. Львова судового рішення від 6 листопада.2020 року у справі № 463/10530/20 (на підставі оскаржуваного рішення) про примусове видворення Позивача за межі території України та його затримання.

Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

27 листопада 2020 року представником відповідача Антонівим В.В., який діяв на підставі доручення №21/9563 від 8 вересня 2020 року подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позивач здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза пунктами пропуску. Оскільки своїми діями останній порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» Старосамбірським районним судом Львівської області 6 листопада 2020 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою вину визнав повністю. Таким чином, громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, і на виконання вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає примусовому поверненню до країни походження. Щодо безперервного тримання позивача в СП відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і не звільнення його по закінченні терміну тримання з СП вказує, що останній звернувся до начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з заявою про ночівлю, оскільки термін затримання закінчився о 3 год. 10 хв. 6 листопада 2020 року. Всі вилучені речі та грошові кошти під час звільнення з СП були повернуті позивачу, що було підтверджено його особистим підписом у протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів та протоколі про адміністративне затримання. 6 листопада 2020 року начальником Львівського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення з України позивача, цього ж дня його доведено до останнього, який відмовився покинути територію України в зв`язку з відсутністю коштів та документа, який дає право на перетин державного кордону. Враховуючи те, що позивач являється іноземним громадянином, який здійснив спробу незаконною перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза пунктами пропуску, Львівський прикордонний загін вважає рішення про примусове повернення з України відносно громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, просить суд відмовити в позові та рішення про примусове повернення з України від 6 листопада 2020 року залишити без змін.

В судовому засіданні 27 листопада 2020 року представник позивача Величко О.М., що діяв на підставі ордера серії ВС №1028409 від 11 листопада 2020 року, позовні вимоги підтримав з наведених вище мотивів, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що 10 листопада 2020 року позивачем подано заяву до начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про необхідність забезпечення йому можливості звернутись за захистом в Україні відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відтак відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» до нього не застосовується примусове повернення. Вказав, що відповідачем при затриманні позивача не було дотримано його право на захист та не роз`яснено йому можливість звернутись до компетентних органів із заявою в порядку Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а відтак останнім при винесенні оскаржуваного рішення не було встановлено зазначеної вище обставини, тому рішення є протиправним.

Представник відповідача Антонів В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково вказав що позивач потрапив на територію України 16 жовтня 2020 року та останньому після затримання було надано адвоката.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Також, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що 3 листопада 2020 року прикордонним нарядом «Контрольний пост» відділу прикордонної служби «Смільниця» Львівського прикордонного загону 3 год. 10 хв. затримано громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 473 прикордонного знаку, на відстані 400 м від лінії державного кордону, територія Нижанковицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, про що складено протокол про адміністративне затримання від 3 листопада 2020 року.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 6 листопада 2020 року у справі №455/1372/20 громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить З 400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.

6 листопада 2020 року Львівським прикордонним загоном прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14 листопада 2020 року.

Також рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 6 листопада.2020 року у справі № 463/10530/20 задоволено позов Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ухвалено примусово видворити громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України та затримати останнього з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 3 год. 10 хв. 3 листопада 2020 року.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Так, частиною 3 статті 3 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У положеннях статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

У частині другій статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України гарантовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Зазначений принцип стосовно законності перебування коли відбувається гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, також закріплений в ст. 33 Конституції України, якою встановлена конституційна гарантія таким особам, які на законних підставах перебувають на території України. З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. Частиною першою статті 16 цього ж Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відповідно до частин 2 та 3 статті 25 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частинами 3, 4 вказаної статті визначено, що один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 8 с. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.

При цьому відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Також статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 розділу І Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Як вбачається з оскаржуваного рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 6 листопада 2020 року про примусове повернення з України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач в такому встановив факт здійснення позивачем спроби незаконного перетину кордону, внаслідок чого останній був затриманий прикордонним нарядом, та те, що оскільки позивач порушив вимоги Закону України «Про державний кордон України», судом було визнано його винним у вчиненні адміністративного порушення. Зазначив, що таким чином позивач своїми діями порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, і на виконання вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає примусовому поверненню до країни походження.

Оцінюючи доводи позивача про те, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не вказано конкретної норми Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яку порушив позивач, суд звертає увагу на те, що ст. 26 вказаного Закону та Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства не містять обов`язку зазначати таку. Також, вказане рішення повністю відповідає формі рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, затвердженій спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (Додаток 1 до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства).

При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що станом на 6 листопада 2020 року, постанова Старосамбірського районного суду Львівської області від 6 листопада 2020 року у справі №455/1372/20, не набрала законної сили. Водночас, як вбачається з оскаржуваного рішення, вказана постанова не є єдиною підставою винесення такого, оскільки відповідач зазначає в ньому, що позивач здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону та підлягає примусовому поверненню у зв`язку з порушенням ним законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Окрім того, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства деталізовано підстави для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни, визначені ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та вказано, що однією з таких зокрема є затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, відтак самого факту спроби позивачем незаконного перетинання державного кордону та затримання його прикордонним нарядом достатньо для наявності підстав прийняття рішення про його примусове повернення.

Щодо доводів сторони позивача про те, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не було з`ясовано обставини, що виключає можливість застосування до позивача примусового повернення, а саме те, що на останнього поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», то, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, позивач потрапив на територію України ще 16 жовтня 2020 року, відтак станом на день прийняття оскаржуваного рішення вже пройшли строки, визначені ст. 5 зазначеного Закону для звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 6 листопада 2020 року про примусове повернення з України громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, відтак таке слід залишити без змін, а позов без задоволення. Також у зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Суд ухвалюючи рішення у справі також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 19, 26 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 4, 26, 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.п. 4, 5 Розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, ст.ст. 2, 6, 77, 246, 250, 288, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні адміністративного позову громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: АДРЕСА_1 , ПТТ Львівського прикордонного загону.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14321653.

Суддя: Стрепко Н.Л.