Справа № 120/3426/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2020 р. Справа № 120/3426/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Карпінської Т.В.

представника позивача: Янчука Віталія Вікторовича

представника відповідача: Корнейчука Олега Ленгеновича

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку загального позовного провадження справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВН ЛІМІТЕД» (вул. М.Оводова, б. 38, м. Вінниця, 21050)

до: Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (вул. Дегтярівська, б. 11г, м. Київ, 04119)

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВН Лімітед» (далі - позивач) з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.07.2019 року № , , .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем проведено перевірку, за результатами якої складено відповідний акт від 18.06.2019 року. В акті перевірки відповідач зазначив про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток та заниженні податок на прибуток та податок на додану вартість (далі ПДВ). Відповідач зазначає, що господарські операції позивача із контрагентами ТОВ «Сов Агро - Сервіс», ТОВ «Артімекс» (попередня назва - ТОВ «Астрея-Д») та Фермерське господарство «Ількон - 2016» мають ознаки нереальних, встановлена фактична відсутність товару під час здійснення господарських операцій. Вказаний висновок суперечить належним первинним та іншим документам, які були надані позивачем під час проведення перевірки та до матеріалів справи. На підставі акту перевірки, відповідачем винесені спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач скористався своїм правом на позасудове врегулювання та подав до ДФС України скаргу, але у її задоволенні було відмовлено. Оспорювані податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними, з огляду на наступне.

Податкове законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання його контрагентом податкової дисципліни. Акт перевірки не містить доказів щодо обізнаності позивача про неправомірну поведінку його контрагентів та факти, які б свідчили про злагодженість дій ними. Усі податкові накладні, виписані контрагентами позивача, відповідним сином зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі реєстр) та їх реєстрація не була зупинена. Позивач зазначає. що відсутність будь-яких ресурсів у його контрагентів встановлена на підставі податкової інформації, яка носить інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів. Крім цього, позивач звертає уваг на те, що дефектність актів прийому-передачі та видаткових накладних фактично відсутня, оскільки вказані документи містять усі необхідні реквізити, відсутність товарно-транспортних накладних або недоліки у їх заповненні не можуть автоматично свідчити про безтоварність господарських операцій. До того ж, транспортування товару було обов`язком контрагентів позивача. В акті перевірки зазначено про отримання від терміналів відповідей щодо відсутності отримання ними товару для позивача. З цього приводу позивач, вказує, що податковим органом невірно були встановлені фактичні обставини виконання господарських операцій між ним та його контрагентами та їх суть, оскільки позивачем були укладені договори комісії, за якими саме комісіонер позивача від свого імені вчиняв правочини щодо продажу сільськогосподарської продукції на експорт, що підтверджується відповідними документами наданими до матеріалів справи. Позивач також вказує, що сам по собі факт наявності кримінальних проваджень стосовно його контрагентів та отримання свідчень посадових осіб господарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальності господарських операцій, По вказаним кримінальним справам також відсутні вироки. Позивач звернув увагу також на відсутність судових рішень, які б набрали законної сили, щодо неправомірності дій його контрагентів під час здійснення ними вказаних операцій. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

До позовної заяви також надано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 28.10.2019 року позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий певних строк на усунення недоліків.

30.10.2019 року позивачем до суду надано клопотання на виконання ухвали суду від 28.10.2019 року.

04.11.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального провадження, підготовче засідання призначено на 28.112019 року

Ухвалою від 17.05.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що справа буде розглядатись в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.06.2019 року, також витребувано у слідчого з ОВС шостого слідчого відділу РКП слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві документи, вилучені на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року у справі № 757/42929/18-к про тимчасовий доступ до речей і документів, у відповідності до опису вилучених документів до протоколу тимчасового доступу до речей і документів та їх огляду від 18.10.2018 року.

28.11.2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому судовому засідання 28.11.2019 року суд з`ясовував питання, передбачені ст. 180 КАС України, підготовче засідання відкладено на 10.12.2019 року.

02.12.2019 року відповідачем до суду наданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що під час перевірки було встановлені взаємовідносини позивача із ТОВ «Сов Агро-Сервіс», ТОВ «Артімекс» та ФГ «Ількон - 2016». На підставі податкової та іншої інформації встановлена відсутність у контрагентів позивача будь-яких ресурсів для здійснення виявленого обсягу господарських операцій, виявлена дефектність первинних документів, стосовно контрагентів існують кримінальні провадження, в яких фігурантом також є і позивач. Не встановлено виробників сільськогосподарської продукції через відсутність факту підтвердження реалізації по ланцюгу придбання між ризиковими підприємствами- постачальниками. Відповідачем також встановлений факт відсутності зберігання сільськогосподарської продукції контрагентами позивача. На контрагентах контрагентів позивача відбувається обрив ланцюга постачання товару, отриманого позивачем, що в свою чергу свідчить про його невідоме походження. За результатом перевірки відповідачем зроблено висновок, що документально оформлені поставки позивачеві сільськогосподарської продукції, ідентифікуються за найменуванням (характеристикою), не підтверджується реальним його отриманням від вказаних контрагентів, а відсутність придбання товару по ланцюгу постачання засвідчує недійсність формування ним відповідного активу та доводить нереальність здійсненних господарських операцій.

10.12.2019 року позивачем до суду надана відповідь на відзив, в якій позивач наголошує на тому, що відзив не містить доказів на правових підстав для спростування доводів позивача, викладених у позові. Відзив дублює акт перевірки, не містить обставин, які б свідчили про обізнаність позивача про неправомірну поведінку його контрагентів та злагодженість їх дій. Усі висновки відповідача базуються на дослідженні податкової інформації, без фактичного дослідження саме первинних документів. Позивач також вказує про наявність судової справи № 640/22263/18, яка пройшла три інстанції, рішенням у якій скасовані податкові повідомлення - рішення по взаємовідносинам ФГ «Ількон - 2016» зі своїм контрагентом за спірний період 2018 року, обставини справи аналогічні. До відповіді надані певні документи.

Цього ж дня відповідачем до суду надано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи - акт перевірки від 18.06.2019 року.

У підготовчому засіданні 10.12.2019 року суд з`ясовував питання, передбачені ст. 180 КАС України, підготовче засідання відкладено на 20.12.2019 року.

19.12.2019 року до суду ГУ ДФС у м. Києві ДФС України надійшов лист «Про розгляд листа» від 18.12.2019 року, яким суд повідомлено, що прокуратурою м. Києва визначено підслідність кримінального провадження № 0000023 за СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві.

Цього ж дня відповідачем до суду надані заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентами, які не мали можливості фактично здійснювати господарські операції. Факт наявності податкових накладних та інших облікових документів не є безумовним доказом реальності господарських операцій, якщо інші відомості свідчать про недостовірність інформації і них. Якщо господарська операція не відбулась, відповідно первинні документи не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів. Висновок про безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій здійснено не тільки тому, що перевіркою встановлено обрив по ланцюгу постачання товарів контрагентів - постачальників, а ще перевіркою встановлено - відсутність виробників продукції; дефектність товарно-транспортних накладних; відсутність перевезення товару, зберігання зерна; відсутність у видаткових накладних місця вивантаження товару тощо. До заперечень відповідачем надані відповіді суб`єктів господарювання на запити податкового органу щодо перевезення товарів, службова записка, відповідь терміналу ТОВ «Евері».

20.12.2019 року відповідачем до суду надано клопотання про заміну сторони правонаступником.

У підготовчому засіданні 20.12.2019 року судом з`ясовувалось питання необхідності отримання документів по ухвалі суду про витребування доказів, позивачем заявлено клопотання про продовження підготовчого провадження. Ухвалами суду продовжено підготовче провадження на тридцять днів та здійснено заміну відповідача правонаступником на Офіс великих платників податків Державної податкової служби України, підготовче засідання відкладено на 09.01.2020 року.

У підготовчому засіданні 09.01.2020 року позивачем було відкликано клопотання про витребування доказів, судом з`ясовуються питання, визначені ст. 180 КАС України, підготовче засідання відкладено на 16.01.2020 року.

У підготовчому засіданні 16.01.2020 року судом з`ясовуються питання, визначені ст. 180 КАС України, підготовче засідання відкладено на 03.02.2020 року.

03.02.2020 року до суду позивачем надано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 03.02.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 14.02.2020 року.

У судовому засіданні 14.02.2020 року сторони надавали пояснення по суті спірних правовідносин, задавали запитання, судове засідання відкладено на 20.02.2020 року.

У судовому засіданні 20.02.2020 року суд перейшов до дослідженні доказів по справі у кількості 18 томів, судове засіданні відкладено на 18.03.2020 року.

17.03.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із застосуванням карантинних заходів.

Судове засіданні відкладено на 08.04.2020 року.

03.04.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із застосуванням карантинних заходів.

Судове засіданні відкладено на 28.04.2020 року.

27.04.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із застосуванням карантинних заходів.

Судове засіданні відкладено на 12.05.2020 року.

12.05.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із застосуванням карантинних заходів.

Судове засіданні відкладено на 27.05.2020 року.

27.05.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із застосуванням карантинних заходів.

Згідно наказу Вінницького окружного адміністративного суду судді № 068-вк від 02.06.2020 року Маслоід О.С. перебувала в щорічній основній відпустці у період з 17.06.2020 року по 02.07.2020 року.

Судове засіданні відкладено на 06.07.2020 року.

26.06.2020 року та 03.07.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року у задоволенні клопотання відмовлено.

У судовому засіданні 06.07.2020 року судом здійснено дослідження доказів 2 тому справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 15.07.2020 року.

У судовому засіданні 15.07.2020 року судом здійснено дослідження доказів 3,4 томів справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 01.09.2020 року.

Згідно наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 092-вк від 14.07.2020 року судді Маслоід О.С. перебувала у щорічній основній відпустці у період з 27.07.2020 року по 28.08.2020 року.

У судовому засіданні 01.09.2020 року судом здійснено дослідження доказів 5,6,7 томів справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 09.09.2020 року.

У судовому засіданні 09.09.2020 року судом здійснено дослідження доказів 7 тому справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 10.09.2020 року.

У судовому засіданні 10.09.2020 року судом здійснено дослідження доказів 8,9 томів справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 22.09.2020 року.

У судовому засіданні 22.09.2020 року судом здійснено дослідження доказів 10,11,12 томів справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 30.09.2020 року.

У судовому засіданні 30.09.2020 року судом здійснено дослідження доказів 12 тому справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 07.10.2020 року.

У судовому засіданні 07.10.2020 року судом здійснено дослідження доказів 13 тому справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 21.10.2020 року.

У судовому засіданні 21.10.2020 року судом здійснено дослідження доказів 14,15,16 томів справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 04.11.2020 року.

У судовому засіданні 04.11.2020 року судом здійснено дослідження доказів 16, 17 томів справи, сторони надавали пояснення у зв`язку із дослідженням доказів, судове засідання відкладено на 18.11.2020 року.

17.11.2020 року до суду від відповідача надано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із захворюванням юриста, який здійснює супроводження справи.

У судове засідання 18.11.2020 року відповідач не з`явився, представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи та наголосив суду, що відповідач є суб`єктом владних повноважень, є юридичною особою, має у своєму штаті юристів, у розгляді справи приймало участь декілька різних представників відповідача, які висловили свою позицію стосовно позовних вимог, відповідно він мав можливість забезпечити явку у судове засідання свого представника. З огляду на позицію сторони, вказане клопотання залишено без задоволення, судом здійснено дослідження доказів 18 тому справи, проведені судові дебати.

Дослідивши усі обставини справи, заслухавши пояснення сторін по справі та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

У період з 04.04.2019 року по 10.06.2019 року відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Сов Агро-Сервіс» за лютий 2018 року - показників податкової декларації з ПДВ за 1 квартал 2018 року - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціям з податку на прибуток підприємств; з ТОВ «Артімекс» за лютий та квітень 2018 року - показників податкової декларації з ПДВ за 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціям з податку на прибуток підприємств; з ФГ «Ількон - 2016» лютий - травень 2018 року - показників податкової декларації з ПДВ за 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціям з податку на прибуток підприємств. За результатами проведеної перевірки складено відповідний акт перевірки № 1758/28-10-14-01-03-02/39195903 від 18.06.2019 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки виявлено порушення позивачем положень п. 198.1. ст. 198, п. 200.1, 200.2. ст. 200 ПК України, в результаті чого занижений ПДВ, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на 57 325 020 грн. за лютий - травень 2018 року; п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, п. 5,7,10,11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства всього у розмірі 231 927 488 грн. за 1,2 квартал 2018 року та заниження податку на прибуток підприємства всього у сумі 20 398 336 грн. за 1 півріччя 2018 року.

На вказаний акт перевірки позивачем були надані заперечення від 02.07.2019 року, які листом від 12.07.2019 року «Про розгляд заперечення» за № 34603/10/28-10-14-01-03-02 залишені без задоволення.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 17.07.2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 57 325 020 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 14 331255 грн.; № , яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на 231 927 488 грн. та № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 20 398 336 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 5 099 584 грн.

Спірні рішення було оскаржені позивачем в адміністративному порядку, ним подані скарги до ДФС України від 07.08.2019 року, які, з урахуванням рішення про продовження строку розгляду скарг від 23.08.2019 року, рішенням про результати розгляду скарги від 07.10.2019 року за № 4583/0/99-00-08-05-02 залишені без задоволення, а спірні рішення без змін.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спірні правовідносини регулюються ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

П.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

П. 198.1. ст. 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

П. 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

П. 5,7,10,11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартостіповернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами

належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід відреалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Дохід, пов`язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції.

Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

Оцінка ступеня завершеності операції з надання послуг проводиться: вивченням виконаної роботи; визначенням питомої ваги обсягу послуг, наданих на певну дату, у загальному обсязі послуг, які мають бути надані; визначенням питомої ваги витрат, яких зазнає підприємство у зв`язку із наданням послуг, у загальній очікуваній сумі таких витрат. Сума витрат, здійснених на певну дату, включає тільки ті витрати, які відображають обсяг наданих послуг на цю саму дату.

Системний аналіз наведених норм доводить, що законодавством передбачені критерії визначення доходу, їх класифікація та складові, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування. До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг. Сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду. При позитивному значенні вказаної суми, вона підлягає сплаті до бюджету у визначені строки.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту та складу витрат виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Позивачем до матеріалів справи на підтвердження реальності господарських операцій із вказаними контрагентами надані наступні документи.

Так, між позивачем (покупець) та ТОВ «Артімекс» (попередня назва - ТОВ «Астрея-Д») 15.02.2018 року був укладений договір постачання № 17/02ФЛ, згідно якого постачальник зобов`язується здійснити поставку товару, а покупець прийняти та оплатити товар. Кількість та якість товару, графік постачання та місце постачання, а також інші умови постачання окремих партій товару, визначаються сторонами у специфікаціях до вказаного договору, які є невід`ємними частинами договору.

На виконання умов договору позивачем були надані наступні первинні та інші документи: податкові накладні із відповідними квитанціями, оборотно-сальдову відомість, акт звірки взаємних розрахунків, видаткові накладні, акти передачі - приймання матеріальних цінностей на зберігання, акти повернення матеріальних цінностей із відповідального зберігання, ТТН із відповідними відмітками, реєстри терміналу накладних на прийняте зерно з визначенням якості за середньодобовою пробою та розрахунки виконаних послуг, посвідчення якості підприємства виробника, картка аналізу зерна, залізнична накладна, посвідчення про якість зерна.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Сов Агро - Сервіс» 15.02.2018 року був укладений договір постачання № 15/02ФЛ, згідно якого постачальник зобов`язується здійснити поставку товару, а покупець прийняти та оплатити товар. Кількість та якість товару, графік постачання та місце постачання, а також інші умови постачання окремих партій товару, визначаються сторонами у специфікаціях до вказаного договору, які є невід`ємними частинами договору.

На виконання умов договору позивачем були надані наступні первинні та інші документи: ТТН, податкові накладні із відповідними квитанціями, оборотно-сальдову відомість, акт звірки взаємних розрахунків, посвідчення якості підприємства виробника, акти передачі - приймання матеріальних цінностей на зберігання, видаткові накладні, акти повернення матеріальних цінностей із відповідального зберігання, витяг з банківської виписки та платіжні доручення,

Між позивачем (покупець) та Фермерським господарством «Ількон - 2016» був укладений договір постачання від 15.02.2018 року № 16/02ФЛ, згідно якого постачальник зобов`язується здійснити поставку товару, а покупець прийняти та оплатити товар. Кількість та якість товару, графік постачання та місце постачання, а також інші умови постачання окремих партій товару, визначаються сторонами у специфікаціях до вказаного договору, які є невід`ємними частинами договору.

На виконання умов договору позивачем були надані наступні первинні та інші документи: податкові накладні із відповідними квитанціями, платіжні доручення, оборотно-сальдову відомість, акт звірки взаємних розрахунків, ТТН із відповідними відмітками, акти повернення матеріальних цінностей із відповідального зберігання, видаткові накладні, акти передачі - приймання матеріальних цінностей на зберігання.

Стосовно посилань відповідача, викладених у заявах по суті, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 42 Господарського кодексу України (надалі ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Ст. 44 ГК України визначені принципи підприємницької діяльності, серед яких, зокрема, вільний вибір видів підприємницької діяльності; самостійне формування програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

З наведеного вбачається, що позивач здійснює своє підприємництво як вид господарської діяльності на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Для чого вільно обирає вид підприємницької діяльності, постачальників і споживачів продукції; самостійно формує програми своєї діяльності, зокрема, щодо залучення різних видів законних ресурсів, встановлення цін, а також комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

За своєю суттю усе дослідження вищезазначених господарських операцій зводиться податковим органом до дослідження ланцюгів постачання товарів (сільськогосподарської продукції) позивачеві. Під час вказаного дослідження відповідачем встановлено обрив вказаних ланцюгів на контрагентах контрагентів позивача. Але з акту перевірки не вбачається неправомірних дій саме позивача під час виконання ним зазначених господарських операцій, а зазначається фактично відсутність необхідних ресурсів контрагентів контрагентів позивача.

В контексті визначеного, суд наголошує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 816/166/15-а відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення відповідних необхідним ресурсів для виконання господарських операцій є можливим за договорами цивільно-правового характеру.

Необхідно також враховувати, що законодавством України не передбачено обов`язку платника податку - позивача (одержувача товару) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Крім цього, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.

Суд зазначає, що у рішеннях Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03), «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03), «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97) закріплено правило індивідуальної юридичної відповідальності.

Так у рішенні у справі «Булвес АД проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов`язки з дотримання встановлених Державою - членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов`язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов`язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Суд вважає, що право компанії-заявника на нарахування податкового кредиту прирівнюється щонайменше до «правомірного очікування» того, що їй буде надана можливість реалізувати своє право власності, що прирівнюється до «власності» в розумінні статті 1 Протоколу N 1 (див., з урахуванням різниці в обставинах, рішення у справах Пайн Веллі Девелопментс Лтд. та інші проти Ірландії від 29 листопада 1991, § 51, серія A N 222; С.А. Данжевіль проти Франції N 36677/97, § 48, ECHR 2002-III; Кабіне Діо і С.А. Гра Савой проти Франції (NN 49217/99 і 49218/99, § 26) від 22 липня 2003; і Аон Консей і Куртаж С.А. і Крістіан де Кларан проти Франції (N 70160/01, § 45, ECHR 2007-…).

Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу N 1.

З наведеного вбачається, що Європейський суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знайшов своє продовження у праві Європейського Союзу, зокрема, у Шостій Директиві від 17.05.1977 року № 77/388/EU щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту.

Суд також звертає увагу на те, що уся інформація, яка була використана відповідачем під час проведення перевірки є податковою інформацією, яка отримана від інших податкових органів стосовно вказаних юридичних осіб- контрагентів позивача. Суд зазначає, що дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язів по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана податковим органом за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.10.2018 року у справі № 804/16030 (провадження № К/9901/19438/18).

Крім того, суд зважає й на те, що інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів платника податків по ланцюгах постачання, а також інформація надана іншими контролюючими органами не є належним доказом у розумінні КАС України, адже вона не ґрунтується на безпосередньому досліджені первинних документів. Більш того, такі дії не відповідають критерію юридичної значимості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року та 26.06.2018 року у справах № 816/809/17 (провадження № К/9901/1349/17) та № 826/3006/14 (провадження № К/9901/2453/18) відповідно.

Суд також наголошує на тому, що самі по собі недоліки первинних документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, чи відсутності особи, яка приймала участь у здійсненні господарської операції, не можуть бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту. Такі недоліки первинних документів можуть прийматися судом до уваги за наявності інших доказів по справі, які підтверджують відсутність реального здійснення господарської операції.

Факт порушення кримінального провадження не є беззаперечним доказом відсутності реального здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами. Вина будь-якої особи може бути встановлена тільки судом шляхом ухвалення вироку в кримінальній справі, що є відсутнім у спірних правовідносинах.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 2а-1570/6063/12, від 27.02.2018 року у справі № 802/1853/16-а, від 24.04.2018 року у справі № 2а/0370/205/12, від 29.03.2018 у справі № 826/3498/15, від 27.03.2018 року у справі № 815/6470/16 вказано, що сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили.

Стосовно отримання відповідачем інформації по транспортних засобах, зазначених у ТТН та інформації, отриманої від терміналів, що ними товарно-матеріальні цінності на ім`я позивача не отримувались, суд зазначає таке.

Вказана інформація була підтверджена позивачем під час судового розгляду справи, з матеріалів справи також вбачається, що отриманий від вказаних контрагентів товар частково реалізовувався позивачем за участю комісіонера ТОВ «Гуд єнд сервіс», який укладав вже від свого імені зовнішньоекономічні контракти із покупцями, відповідно отримувачем товару, який завозився на території терміналів, у відповідних документах дійсно вказаний не позивач.

Але при цьому, суд не приймає посилання позивача на те, що надання ним податкових накладних по спірним правовідносинам та відсутність зупинення їх реєстрації є достатнім доказом реальності здійснення господарських операцій, з огляду на таке.

Дотримання норм цивільного або господарського права не означає автоматично реальності здійснення господарської операції». Верховний Суд неодноразово вказував на те, що, навіть якщо сама по собі угода, яка укладається підприємством, законна, це ще не означає, що виконання щодо такої угоди теж реальне.

Таким чином, фактичне виконання операції щодо угоди є самостійним предметом дослідження судом під час вирішення справи по суті. Саме господарські операції, що здійснюються в процесі здійснення господарської діяльності, відображаються в первинних документах бухгалтерського обліку та інших документах, які фіксують відповідний рух матеріальних активів і грошових коштів.

Сам факт наявності у позивача податкових накладних, виписаних від імені постачальника робіт (послуг), не є безумовним доказом реальності господарських операцій, тоді як для податкового обліку значення має саме факт виконання робіт (послуг) тим контрагентом, який вказаний в первинних документах. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 826/22154/15 (провадження № К/9901/5042/17).

Між тим, суд приймає до уваги посилання позивача щодо факту подальшої реалізації ним отриманого від вказаних контрагентів товару, з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджується, що отриманий від вказаних постачальників товар частково був направлений позивачем на переробку на підставі договорів на переробку давальницької сировини, частково реалізований позивачем особисто.

Крім цього, як вже зазначалось, отриманий товар був також реалізований позивачем на експорт через комісіонера. Так між позивачем (комітент) та ТОВ «Гуд єнд сервіс» був укладений договір комісії № 1502У від 15.02.2018 року із відповідними спеціфікаціями, згідно якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента , за комісійну плату вчиняти за рахунок комітента від свого імені правочини щодо продажу сільськогосподарської продукції на експорт. Мінімальна вартість та кількість товару, місце передачі та строки розрахунків, інші додаткові умови визначаються сторонами у специфікаціях до вказаного договору, які є невід`ємними частинами договору. Для виконання вказаних послуг комісіонером були залучені інші суб`єкти господарювання, що не суперечить умовам договору комісії. На виконання цього договору надав до суду звіти комісіонера, акти здачі прийняття робіт, акти виконання послуг, рахунки на оплату за митне оформлення, акти прийому - передачі товару на комісію, вантажні митні декларації, зовнішньоекономічні контракти, рахунки - фактури, довідки про завантаження товарів на судна, листи ТОВ «Гуд єнд сервіс» стосовно проведених списань убутку і проб товару, листи стосовно списання зерна внаслідок убутку та механічних втрат, документи щодо відповідного коригування показників, акти приймання продукції, платіжні доручення, акти звірки кількості товару на комісію та взаємних розрахунків

Наведене повністю спростовує посилання відповідача щодо фактичної відсутності отримання позивачем сільськогосподарської продукції від контрагентів. Зазначені документи свідчать про наявність товару та фактичний рух активів позивача - платника податків, які, у свою чергу, були реалізовані ним на підставі відповідних зовнішньоекономічних договорів на експорт. Такий факт підтверджується відповідними митними документами.

Додатково суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до вимог ст. 184 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Аналіз наведеного доводить, що сільськогосподарська продукція (кукурудза, пшениця тощо) - товар, отриманий позивачем від своїх постачальників - є річчю, визначеною родовими ознаками, оскільки вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється вагою, сортом, є урожаєм 2017 року, відповідно вказане майно. Про це наголошує і відповідач зазначаючи, що документально оформлені поставки позивачеві сільськогосподарської продукції, ідентифікуються за найменуванням (характеристикою). Речі, визначені родовими ознаками є замінним і таке майно не можливо взагалі ідентифікувати.

За таких обставин, судом було здійснено комплексне дослідження усіх складових господарських операцій за вказаними договорами постачання. З аналізу наведених обставин, документів, інформації вбачається наявність фактичної передачі товару позивачеві, відповідно підтвердження реального здійснення (виконання) господарських операцій.

Таким чином, висновки податкового органу щодо вчинення позивачем податкових правопорушень, викладених у акті перевірки, не підтверджуються матеріалами справи, є неправомірними та необгрунтованими.

Щодо правомірності застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог п. 123.1. ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1,54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Суд наголошує, що з урахуванням встановлення судом відсутності факту податкового правопорушення позивачем, вказані штрафні санкції не підлягають застосуванню.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, спірні податкові повідомлення - рішення прийняті відповідачем без додержанням вимог, передбачених ст. 2 КАС України, відповідно є неправомірними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст. 2, 73 - 77, 90, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВН ЛІМІТЕД» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протипранвими та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.07.2019 року № , № та № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВН ЛІМІТЕД» судовий збір у сумі 57 630 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛВН Лімітед» (вул. М.Оводова, б. 38, м. Вінниця, 21050)

Відповідач - Офіс великих платників податків Державної податкової служби України (вул. Дегтярівська, б. 11г, м. Київ, 04119)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 30.11.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна