Справа № 640/21074/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Карпушова О.В.,

Ключкович В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Ковалевський Т.Г.,

від відповідача: Анісімов Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Державного підприємство "Регіональні електричні мережі" до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та Постанови № 1554 від 12.08.2020, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 12.08.2020 № 1554.

В подальшому позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії постанови відповідача від 12.08.2020 № 1554 до ухвалення рішення за результатами розгляду позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України просив суд скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву та вжити заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує обставини аналогічні тим, що викладені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову та разом з цим, зауважує, що на його думку судом першої інстанції було неправильно надано оцінку цим обставинам та застосовано норми матеріального права.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, у той час як судом першої інстанції при вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі було повно встановлено обставини справи, яким надано правову оцінку з дотриманням норм матеріального права та у відповідності до норм процесуального права у зв`язку з чим з ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заяви позивача.

За наведених у відзиві обставин, відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову позивач обґрунтовуючи необхідність зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.08.2020 № 1554 до ухвалення рішення за результатами розгляду позову посилається на те, що ознаки протиправності постанови відповідача, порушення відповідачем прав та інтересів позивача є очевидними, оскільки: 1) постанова відповідача не містить жодного обґрунтування щодо ступеня тяжкості вчиненого позивачем правопорушення та обґрунтування відповідності визначеного розміру штрафу вчиненому правопорушенню; 2) відповідачем порушені вимоги ч. 2 ст. 12 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V щодо визначення розміру санкцій за порушення вимог законодавства, які можуть бути застосовані до позивача. Крім того, позивач у вказаній заяві зазначає, що виконання постанови відповідача призведе до критичного фінансового стану підприємства, повного припинення розподілу електричної енергії на вугледобувні підприємства та об`єкті комунальної власності, внаслідок чого виникне техногенно - екологічна небезпека і надзвичайні ситуації у державі. Також, позивач звертає увагу суду, що ДП «Регіональні електричні мережі» перебуває на стадії банкрутства та має значну суму кредиторської заборгованості, в тому числі із виплати заробітної плати, яка постійно збільшується, що унеможливлює сплату підприємством штрафної санкції відповідно до оскаржуваної постанови у розмірі 1700000,00 грн.

Відтак, на думку позивача, є необхідність забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови відповідача до ухвалення рішення за результатами розгляду позову позивача.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність постанови від 12.08.2020 № 1554 підлягає встановленню судом при вирішенні справи по суті. Крім того, враховуючи обґрунтування заяви про забезпечення позову, дослідивши наявні матеріали, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обставин крайньої необхідності та встановлених КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У свою чергу, відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

З наведеного вбачається, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

З огляду на зазначене, колегією суддів не встановлено обставин за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Апелянтом не надано жодних доказів, які свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, оскільки є лише припущеннями позивача. Жодних доказів на підтвердження обставин щодо реального обмеження його законних прав та інтересів оскаржуваними рішенням відповідача - позивачем суду також не надано.

Таким чином, позивачем не доведено, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до невідворотних наслідків та у разі встановлення судом порушення його прав, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, колегія суддів зауважує, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, що є однією з обов`язкових умов для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі ознаки можуть бути виявлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 150-154, 310, 312, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.В. Карпушова

В.Ю. Ключкович