Справа № 380/6869/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6869/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Красневич Ю.Б.,

за участю:

представника позивача Хлопецького О.О.,

представників відповідачів Щербанюка О.О., Мигаля Р.І.,

Глиняної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) (далі відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_6 щодо невиплати старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року, у сумі - 51 698,52 гривень;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року, у сумі - 27 667,96 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилається на те, що станом на день прийняття наказів про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, відповідачі не провели з ним розрахунків по індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, а саме: відповідач-1 з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно) з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року у сумі - 51 698,52 грн. та відповідач-2 з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно) з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року у сумі - 27 667,96 грн. На підставі цього, представник позивача звернувся до відповідачів із заявами про виплату такої. Проте, отримав у відповідь відмови, в яких відповідачі вказали, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 лютому 2018 року не було, а тому вважає, що немає підстав для виплати індексації грошового забезпечення. Позивач вважає, що дії командування військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо відмови у виплаті йому індексації грошового забезпечення є протиправними і необґрунтованими. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 31.01.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що для виплати індексації з січня 2016 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було та фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Відповідач також зазначає, що підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період проходження ОСОБА_1 військової служби було те, що 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Крім цього, відповідач вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року у сумі - 51 698,52 грн. є безпідставною, оскільки нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача, як роботодавця. Також відповідач вважає, що базовим місяцем в даному випадку повинен бути липень 2014 року, а не січень 2008 року.

Відповідач-1 також вважає, що розмір судових витрат заявлених позивачем не відповідає заявленій сумі, оскільки вказана справа не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального та правового захисту військовослужбовців.

Також відповідач-1 звертає увагу на те, що позивач був звільнений з військової служби та виключений із особового складу військової частини НОМЕР_7 , а не військової частини НОМЕР_1 . З огляду на наведене вважає, що остаточний розрахунок по виплаті грошового та всіх видів забезпечення, в тому числі і індексації позивачу повинен був бути здійснений військовою частиною НОМЕР_7 . Просив у задоволені позову відмовити повністю.

Відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що для виплати індексації з січня 2016 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було, а різниця між потребою за фондом оплати праці та затвердженими видатками складає 7,2 млрд. грн. Відповідач також зазначає, що підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період проходження ОСОБА_1 військової служби було те, що 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Крім цього, відповідач вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року у сумі - 27 667,96 грн. є безпідставною, оскільки нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача, як роботодавця. Також відповідач вважає, що базовим місяцем в даному випадку повинен бути липень 2014 року, а не січень 2008 року, а тому зазначена сума індексації у заявленому позивачем розмірі є невірною та необґрунтованою.

Відповідач-2 також вважає, що розмір судових витрат заявлених позивачем не відповідає заявленій сумі, оскільки вказана справа не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального та правового захисту військовослужбовців.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив. Вказує, що відповідач-1 у своєму відзиві помилково трактує п.п.4.3 наказу Міністерства оборони України від 14.02.2020 №44 «Про внесення змін до правил організації фінансового забезпечення військових частин , установ та організацій ЗС України». Оскільки такий наказ не визначає, що прострочені або безпідставно не здійснені виплати, повинні виплачуватись за останнім місцем служби, як це інтерпретує відповідач. Враховуючи той факт, що в період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно) штатним місцем служби позивача була військова частина НОМЕР_1 , то на думку позивача, вона є належним відповідачем по даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзиви. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просили суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2017 №136, старшого прапорщика ОСОБА_1 старшого розвідника відділення спеціального призначення відділу спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , ВОС-107926А, призначеного наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України від 03.07.2019 №4-РС на посаду головного старшини 25 навчального центру, ВОС-929991А, з 07.07.2017 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та видів забезпечення.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_7 від 16.06.2020 №93, старшого прапорщика ОСОБА_1 старшого старшину військової частини НОМЕР_7 з 16.06.2020 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с.17,18)

Згідно з посвідчення Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України серії АБ №594310 від 12.01.2015 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. (а.с.16)

04.08.2020 представник позивача звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із запитом, в якому просив повідомити з яких причин ОСОБА_1 не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.07.2017 (до переведення у військову частину). Крім цього, просив невідкладно провести таку виплату старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 .

Крім цього, 04.08.2020 представник позивача звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із запитом, в якому просив повідомити, з яких причин ОСОБА_1 не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 03.07.2017 по 01.02.2018 (час перебування на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 ). Крім цього, просив невідкладно провести таку виплату старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 .

Відповідач-1 13.08.2020 за результатами розгляду заяви представника позивача від 04.08.2020, листом №10/3764 повідомив позивача про те, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.07.2017 ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась. Відповідач вказав, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 №78/0/66-17 Порядок не передбачає механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки.

Крім цього, повідомив позивача про те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 лютому 2018 року у Міноборони не було.

Відповідач-2 14.08.2020 за результатами розгляду заяви представника позивача від 04.08.2020 листом №1479/01 повідомив позивача про те, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по лютий 2018 рік у військовій частині не нараховувалась та не проводилась. Відповідач вказав, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 №78/0/66-17 Порядок не передбачає механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки.

Крім цього, повідомив позивача про те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 лютому 2018 року у Міноборони не було.

Таким чином, відповідач-2 вважає, що немає підстав для нарахування та виплати індексації ОСОБА_1 за період з 2017 року по 01.02.2018.

Вважаючи, що відповідач-1 протиправно не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно) з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року та відповідач-2 з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно) з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі Закон України №108/95-ВР).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.33 Закону України №108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно з ч.5 ст.95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон України №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч.ч.1,6 ст. 2, ч.1 ст.4 Закону України №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка ( з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Згідно з ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

З аналізу вказаних норм слідує, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи.

Частиною 2 статті 5 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 №491-IV. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється, зокрема, у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України №1282-ХІІ, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Таким чином, індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Судом встановлено, що позивачу за період з 01.01.2016 по 12.06.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідачів.

Ненарахування та невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2015 у справі «Кечко проти України» висловив правову позицію, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 825/874/17.

Щодо посилань представників відповідачів на те, що для виплати індексації з січня 2016 року по лютий 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було та фінансування на виплату індексацію не здійснювалося, суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів.

Крім цього, відповідачами не надано суду доказів того, що на рахунках відповідачів були відсутні кошти для виплати індексації грошового забезпечення.

Суд також звертає увагу на те, що посилання відповідачів на роз`яснення Міністерства Соціальної політики від 08.08.2017 №78/0/66-17 є безпідставними, оскільки вказані роз`яснення не є нормативно-правовими актами та не звільняють відповідачів від обов`язку дотримання норм чинного законодавства.

Таким чином, суд вважає протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно), а також бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно).

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року, у сумі 51 698,52 грн. та про зобов`язаня військову частину НОМЕР_2 виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року, у сумі 27667,96 грн. то такі не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу позивача на те, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції відповідачів саме при нарахуванні таких сум, а тому вимога позивача в частині зобов`язання відповідачів встановити базовий місяць для обчислення індексації не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та спрямована на захист ще не порушеного права, що суперечить статті 5 КАС України, в той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам.

Крім цього, суд зазначає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача-1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно) у сумі 51 698,52 грн. та з відповідача-2 індексації грошового забезпечення за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно) у сумі 27667,96 грн. також не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідачів як роботодавців.

Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок суми його індексації за січень 2016 червень 2017 року, який сформований ним самостійно через «Джерела інформації: 1.Бухгалтер.ua; 2. Бухгалтер.com.ua; 3. ОСОБА_2 » та становить 51 698,52 грн.

Крім цього, позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок суми його індексації за липень 2017 січень 2018 року, який сформований ним самостійно через «Джерела інформації: 1.Бухгалтер.ua; 2. Бухгалтер.com.ua; 3. ОСОБА_2 » та становить 27667,96 грн.

Водночас, відповідачі у відзивах вказують, що індексація грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно) та за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно) не нараховувалась, відтак і не виплачувалась.

Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 відповідно до умов статті 15.Ь під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскільки нарахування та виплата індексації належить до дискреційних повноважень відповідачів та така індексація ОСОБА_1 не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму, яка вказана позивачем в розрахунку, а саме 51 698,52 грн. з відповідача-1 та 27667,96 грн. з відповідача-2.

Щодо посилань відповідача-1 у відзиві на позовну заяву на те, що позивач був звільнений з військової служби та виключений із особового складу військової частини НОМЕР_7 , а не військової частини НОМЕР_1 , а тому остаточний розрахунок по виплаті грошового та всіх видів забезпечення, в тому числі і індексації, позивачу повинен був бути здійснений військовою частиною НОМЕР_7 суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи таку свою позицію відповідач-1 посилається на наказ Міністерства оборони України від 14.02.2020 №44 «Про внесення змін до правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій ЗС України».

Згідно з абзацом першим п.п.4.3 наказу Міністерства оборони України від 14.02.2020 №44 «Про внесення змін до правил організації фінансового забезпечення військових частин , установ та організацій ЗС України» грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення).

Таким чином, оскільки штатним місцем позивача в період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно) була військова частина НОМЕР_1 , суд приходить до висновку, що за вказаний період остаточний розрахунок по виплаті грошового та всіх видів забезпечення, в тому числі і індексації позивачу повинен був бути здійснений саме військовою частиною НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене суд вважає, що твердження відповідача-1 в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть братись судом до уваги.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно) та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно).

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.15 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.

Щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача понесені ним судові витрати, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.ч.1, 4, 7 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд встановив, що між позивачем та адвокатом Хлопецьким Олександром Олександровичем укладено договір про надання правової допомоги №52-20 від 03.08.2020.

Зі змісту п.п.1.1 вказаного договору предметом даного Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі пов`язаній із оспорюванням його права на отримання індексації грошового забезпечення у військових частинах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.п.4.2, п.п.4.7 цього Договору, гонорар складається з суми вартості послуг наданих адвокатом, тарифи яких узгоджені Сторонами на підставі прайс-листа. За усною домовленістю Сторін гонорар сплачується готівковою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою адвокат видає довідку. При проведенні оплати у безготівковому порядку клієнт надає адвокату чек про її здійснення.

На виконання цього договору сторони склали акт виконання робіт від 25.08.2020, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 6000,00 грн.

Окрім того, долученою до справи довідкою про проведення готівкової оплати, підтверджується факт отримання адвокатом Хлопецьким О.О. від ОСОБА_1 , який являється його клієнтом по справі, відповідно до Договору про надання правової допомоги №52-20 від 03.08.2020, готівкових коштів у сумі 6000,00 грн.

Суд, з аналізу матеріалів справи вважає, що суть справи, обсяг робіт та час, витрачений адвокатом на виконання робіт, вказаних в акті виконаних робіт, є не співмірними з розміром понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, а також за наявності клопотань відповідачів про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку належить стягнути на користь позивача становить 4000,00 грн.

Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань А0583 та Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача необхідно стягнути по 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 щодо не нарахування та невиплати старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за з 01.01.2016 по червень 2017 року (включно).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2017 року (включно) по січень 2018 року (включно).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 26.11.2020

Суддя Р.І. Кузан