Справа № 240/14935/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою і просив:
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 в сумі 135800 (сто тридцять п`ять тисяч вісімсот) гривень.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 12 жовтня 2020 року.
Міністерством оборони України подано на позовну заяву відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення такого права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних відносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (20.03.2018). Для обрахунку одноразової грошової допомоги застосовано прожитковий мінімум на 2018 рік відповідно до Закон України "Про державний бюджет на 2018 рік", відтак підстави для проведення виплати одноразової грошової допомоги у іншому розмірі відсутні. Також у відзиві заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що, оскільки позивач, як інвалід ІІ групи з 03.05.2019 набув право на отримання одноразової грошової допомоги саме на 01.01.2019, а тому при визначенні розміру одноразової грошової допомоги підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на 2019 рік та Закон України "Про Державний бюджет на 2019 рік". Проти задоволення клопотання відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 заперечував.
12 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено, у зв`язку з клопотанням позивача про надання часу для ознайомлення з відзивом. Наступне судове засідання призначено на 23 жовтня 2020 року.
23 жовтня 2020 року, в судовому засіданні судом, без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, занесену секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, якою у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Заслухавши пояснення позивача та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.
Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 та приймав участь в антитерористичній операції.
22 квітня 2015 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією позивачу встановлено 10% втрати працездатності з 22.04.2015.
В подальшому при огляді позивачу з 20.03.2018 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, так пов`язаного із захистом Батьківщини.
Допомогу у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності позивачем отримано в розмірі 440 500 грн.
Позивачу при повторному огляді було встановлено ІІ групу інвалідності з 03.05.2019 внаслідок поранення, так пов`язаного із захистом Батьківщини. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Не погоджуючись з таким рішенням у частині визначення розміру одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Положеннями п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
За приписами ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У частині 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII закріплено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
У підпункті 1 пункту 6 вказаного Порядку визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Отже, зазначені правові норми пов`язують право на отримання одноразової грошової допомоги з днем встановлення інвалідності. Положеннями вказаного Порядку чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності при повторному огляді, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності II групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.
Матеріалами справи підтверджено, що вперше позивачу інвалідність ІІІ групи встановлено 20.03.2018. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 03.05.2019, Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 позивачу при повторному огляді було встановлено ІІ групу інвалідності з 03.05.2019.
Таким чином, одноразова грошова допомога позивачу, як інваліду ІІ групи, повинна бути визначена (обрахована) виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був встановлений на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше, а саме 2018 року.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір прожиткового мінімуму на відповідний рік визначається Законом про Державний бюджет України.
Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VІІІ встановлено, що прожитковий мінімум, зокрема, для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.
Отже, виплаті підлягала одноразова грошова допомога у розмірі 88 100,00 грн ((300*1762 грн (розмір прожиткового мінімум на 01.01.2018) - 440 500 грн (раніше виплачена допомога).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в даній справі обставин, за наявності яких необхідно було б з метою захисту прав позивача визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України та зобов`язати відповідача провести позивачу виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня 2019 року.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко