Справа № 380/2200/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2200/20 пров. № А/857/12690/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення: 14:09:15,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 24.09.2020 р.,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 30.10.2019 року №; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 30.10.2019 року №; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2019 року № на суму 14693,69 грн.; визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24.01.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що при розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку. Але відповідач не урахував цього при проведенні перевірки. Позивач вважає безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача про те, що він знизив суму доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок з врахуванням максимальної величини у розмірі 22% за 2017-2018, а також нарахування військового збору.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції без посилання на належні і допустимі докази, лише на припущеннях, прийшов до висновку, що при проведенні перевірки відповідачем до складу витрат за 2018 рік враховано заборгованість на початок 2018 року в сумі 290 994,58 грн., придбання товару на загальну суму 6 371 109,73 грн., залишок товару на 01.01.2018 року на загальну суму 872 427,38 грн. При цьому не враховано залишок товару станом на 31.12.2018 року на загальну суму 1 384 016,32 грн., оскільки він не був реалізований, а також дебіторську заборгованість на кінець 2018 року в сумі 299 634,63 грн.

В судовому засіданні представники позивача підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом попередньої інстанції та підтверджується матеріалами справи, працівниками відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено Акт від 08.10.2019 №103/13-01-33-06/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення вимог:

- п.16.1.2 п. 16.1. ст 16 пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.164.1 ст.164, ст.167, ст.168,п177.2,п.177.4, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 275 5-VI (із змінами та доповненнями), в частині перекручування даних в декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 рр., що призвело до заниження суми чистого доходу за 2017-2018 рр. на загальну суму 504681,0 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 163213,76 грн., за 2018р. на суму 341467,24 грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності за 2017-2018рр. на загальну суму 90842,58 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 29378,48 гр., за 2018 рік на суму 61464,10 грн.;

- пп.1.2., 1.З., 1.6 п. 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX, п.п.16.1.2. піб.1 ст.16, вимог пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.1 ст.164,ст.. 167, ст.168, п. 177.2 , п. 177.10 ст. 177, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено військовий збір в сумі 7570,22 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 2 448,21 грн. та за 2018 рік на суму 5122,01 грн.;

- п.4 ч.1 ст.4, п.4 ч.2 ст.6, абз..1 п.2,ч.1, п.2, п.Зст.7, п.5, п.11 ст.8, ст.9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок в сумі 111 029,82 грн., в т.ч. 2017 рік в сумі 35907,03 грн., та 2018 рік в сумі 75122,79 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач виніс податкові повідомлення рішення: № від 30.10.2019 року на суму 7 570,22грн. та штрафні санкції на суму 1892,55 грн.; № від 30.10.2019 року на суму 90 842,58 грн. та штрафні санкції на суму 22710,65 грн; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2019 року на суму 14693,69 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.01.2020 року в сумі 111029,82 грн.

Позивач наведені вище рішення оскаржив у адміністративному порядку.

Рішенням ДПС України від 28.12.2019 року наведені податкові повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що так як придбаний позивачем товар, який позивач включив у витрати в періоді його придбання, він реалізував у наступному періоді, відтак формувати витрати від придбання цього товару він міг тільки у періоді його реалізації.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України).

Як встановлено п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальним оподатковуваним доходом фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування є виручка у грошовій та негрошовій формі, тобто всі суми коштів, що поступили на розрахунковий рахунок чи в касу підприємця в рахунок оплати за реалізовані товари, виконані роботи чи надані послуги.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців встановлено статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Пунктом 177.3 статті 177 ПК України передбачено, що для фізичної особи підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних товарів або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: - пп. 177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; - пп. 177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), виграти на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); -обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; - пп. 177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; - пп.177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренда, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, формування витрат фізичною особою-підприємцем пов`язане із отриманням доходів, пов`язаних із об`єктом витрат.

Тобто, при розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат, витрат, які були фактично понесені - відбулася оплата.

Як слідує з акту перевірки, проведеним аналізом наявності заборгованості по розрахунках з контрагентами в розрізі таких контрагентів встановлено, що станом на 01.01.2017 року заборгованість по розрахунках з контрагентами складає:

А) дебіторська заборгованість - 378368,57 грн. pax.361

Б) кредиторська заборгованість - 676944,80 грн. pax.631

В) дебіторська заборгованість -36487913 грн. (13068,00 EUR) pax 632.

Станом на 31.12.2018 року заборгованість по розрахунках з контрагентами складає:

A) дебіторська заборгованість - 359801,55 грн. ;

Б) кредиторська заборгованість - 166216,43 грн.

B) дебіторська заборгованість -0,0 pax. 632.

За період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_1 задекларовано одержаний дохід від провадження господарської діяльності в сумі 5977043,10 грн.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за 2017 рік, порушень не встановлено.

За період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року ФОП ОСОБА_1 задекларовано одержаний дохід від провадження господарської діяльності в сумі 6 507 328,63 грн.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за 2018 рік, порушень не встановлено.

Станом 01.01.2017 року у позивача існувала кредиторська заборгованість за поставлений товар (заборгованість підприємства іншим юридичним і фізичним особам, що виникла в результаті здійснених раніше дій (подій), оцінена в гривнях і щодо якої в підприємства існують зобов`язання її погашення) у сумі 676 944,80 грн.

Станом на 31.12.2018 року кредиторська заборгованість становить 166 216,43 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем у 2016 році було продано товар, оплата за який проведена ним у 2017 році на суму 163 213,76 грн. В 2017 році позивач здійснив оплату за цей товар постачальникам (поніс витрати). Отже, саме у 2017 році позивач зменшив свій загальний оподатковуваний дохід на цю суму. Аналогічно, у 2018 році позивач здійснив оплату за проданий у попередніх роках товар у сумі 341 467,24 грн. Факт придбання товару та його реалізації у наступному році підтверджується накладними, а факт оплати платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що контролюючим органом не надано доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, відтак неправомірно донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності за 2017- 2018 роки на загальну суму 90 842,58 грн, (за 2017 рік 29 378,48 грн., за 2018 рік 61 464,10 грн.).

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України від 31.07.2014 р. № 1621-VII з 3 серпня 2014 року запроваджено військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Разом з тим п.1.2. п.16.1 підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, тобто, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Також обчислення сум єдиного внеску платників загальної системи оподаткування здійснюється, зокрема, на підставі даних річних податкових декларацій (пункт 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами), затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953), а дані, вказані в додатку Ф2 до Податкової декларації про майновий стан і доходи, повинні збігатися з даними, наведеними в розділі ІІ Податкової декларації про майновий стан і доходи і, відповідно, з даними, зазначеними у звітності з єдиного внеску.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 5 статті 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI.

Оскільки колегія суддів вважає помилковим висновок відповідача про те, що позивач занизив суму чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, що призвело до заниження бази нарахування єдиного внеску за 2017-2018 роки в розмірі 504 681,0 грн.(за 2017 року на суму 163 213,76 грн., за 2018 року на суму 341 467,24 грн.), то помилковим також є висновок відповідача про донарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог, через що податкові повідомлення-рішення від 30.10.2019 року № та №; рішення про застосування штрафних санкцій від 30.10.2019 року №, та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24.01.2020 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити.

Разом з тим суд, керуючись вимогами ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, вважає за необхідне присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6218 (шість тисяч двісті вісімнадцять) грн 53 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 380/2200/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 30.10.2019 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 30.10.2019 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2019 № на суму 14693,69 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24.01.2020.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6218 (шість тисяч двісті вісімнадцять) грн 53 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 27.11.2020 року