Справа № 160/9660/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року Справа № 160/9660/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ел Груп" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення - рішення, -
В обґрунтування позову зазначено, що за результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки контролюючий орган дійшов помилкового висновку про заниження податку на додану вартість за періоди, що перевірялись, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Актів Пром Груп», ТОВ «Фор-Постач», ТОВ «Сейв Макс Груп» в ході здійснення господарських операцій з надання послуг за договорами субпідряду. Необхідність укладення означених угод позивач пояснює проведенням пірядних робіт відповідно до договорів з наступними замовниками: АТ «Євраз Дніпровський метулургійний завод», ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», АТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет», АТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», АТ «Інтерпайп Новомосковський трубопрокатний завод», ТОВ «Інтерпайп нікотьюб», ТОВ «Новомосковський посуд». Означені операції, на думку позивача, підтверджуються відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, Доводи відповідача про наявність недоліків в оформленні актів прийому-передачі виконаних робіт позивач вважає безпідставними, оскільки останні містять всі обов`язкові реквізити, передбачені чинним законодавством.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №160/9660/19 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача 19.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що проведеною перевіркою встановлено порушення вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на додану вартість. Відповідач вказує, що у ТОВ «Актів Пром Груп», ТОВ «Фор-Постач», ТОВ «Сейв Макс Груп» недостатньо трудових ресурсів, наявних основних фондів та матеріальних активів для належного надання послуг з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою і т.і, передбачених укладеними з позивачем договорами субпідряду. Складені за результатом надання послуг акти не містять необхідних даних, таких як, місце складання та надання послуг, розшифровки статті витрат, обсяг (кількість, ціну) наданих послуг та інформації в чому конкретно вони полягали, яке конкретно обладнання підлягало обслуговуванню, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведено в межах надання таких послуг, яким чином вони здійснювалися, калькуляцію ціну тощо. Крім того, за результатами аналізу ЄРПН не встановлено ланцюгу придбання наданих на адресу позивача послуг. Таким чином, за результатом перевірки контролюючим органом не встановлено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинам, які склались між позивачем та його контрагентами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 провадження у справі зупинено за клопотанням ТОВ «Ел Груп».
Від позивача 20.01.2020 на адресу суду надійшли додаткові пояснення у яких позивач підтримав позицію аналогічну викладеній у позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 поновлено провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.
Від ТОВ «Ел Груп» 24.02.2020 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів та надання додаткових пояснень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 витребовано від позивача та відповідача докази у справ.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 провадження в адміністратівній справі зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 поновлено провадження у справі та подальший розгляд призначено здійснювати в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, проаналізувавши зміст спірних правовідносин, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Ел Груп» перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Дніпропетровській області та є платником податку на додану вартість.
Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що позивачем завищено податковий кредит внаслідок віднесення до його складу сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Актів Пром Груп», ТОВ «Фор-Постач», ТОВ «Сейв Макс Груп», оскільки правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, позивачем укладено договори субпідряду про надання послуг з обслуговування технологічного обладнання з вказаними підприємствами, однак, надані ТОВ «Ел Груп» до перевірки документи не відображають в повній мірі зміст та обсяг цих господарських операцій. Складені за результатами надання послуг акти не містять необхідних даних. За результатами аналізу ЄРПН не встановлено ланцюгу придбання наданих на адресу позивача послуг. Фактично позивач здійснив безпідставне оформлення нереальних господарських операцій з ТОВ «Актів Пром Груп», ТОВ «Фор-Постач», ТОВ «Сейв Макс Груп», оскільки за наявності власних основних фондів та достатньої в штаті кількості працівників позивач міг самостійно здійсними означені роботи, без залучення інших підприємств. Таким чином, за результатом перевірки не встановлено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинам, які склались між позивачем та його контрагентами.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «Ел Груп», як замовником, укладено ряд однотипних договорів субпідряду про надання послуг з ТОВ «Актів Пром Груп», ТОВ «Фор-Постач», ТОВ «Сейв Макс Груп», як виконавцями, а саме:
- між ТОВ «Ел Груп» та «Актів Пром Груп» укладено договір субпідряду №01/09-ЕГ від 01.09.2018 згідно умов якого ТОВ «Актів Пром Груп» (Виконавець) зобов`язується за завданням ТОВ «Ел Груп» (Замовника) надати послуги з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою і т.і. в порядку та на умовах визначених цим договором. На підтвердження виконання умов зазначеного договору до перевірки та до суду надано акти надання послуг №ОУ-0925/22 від 19.09.2018, №ОУ-0925/20 від 19.09.2018, №ОУ-0925/21 від 19.09.2018, ОУ-0925/09 від 18.09.2018, №ОУ-0925/10 від 18.09.2018, №ОУ-0925/13 від 18.09.2018, №ОУ-0925/14 від 18.09.2018, №ОУ-0925/15 від 18.09.2018, №ОУ-0925/17 від 18.09.2018, №ОУ-0925/18 від 18.09.2018, №ОУ-0925/19 від 18.09.2018, №ОУ-0925/01 від 17.09.2018, №ОУ-0925/02 від 17.09.2018, №ОУ-0925/03 від 17.09.2018, №ОУ-0925/05 від 17.09.2018, №ОУ-0925/06 від 17.09.2018, №ОУ-0925/07 від 17.09.2018, №ОУ-0925/08 від 17.09.2018, № ОУ-0920/12 від 05.09.2018, №ОУ-0920/14 від 05.09.2018, №ОУ-0920/14 від 05.09.2018, №ОУ-0920/17 від 05.09.2018, №ОУ-0904/01 від 04.09.2018, №ОУ-0904/07 від 04.09.2018, №ОУ-0920/08 від 04.09.2018, №ОУ-0920/10 від 04.09.2018, №ОУ-0920/11 від 04.09.2018, №ОУ-0903/05 від 03.09.2018, №ОУ-0920/04 від 03.09.2018, №ОУ-0920/05 від 03.09.2018, №ОУ-0920/06 від 03.09.2018. Інших належних та допустимих доказів (документів) на вимогу суду позивачем не надано.
- між ТОВ «Ел Груп» та ТОВ «Фор-Постач» укладено договір субпідряду №85/04/ЕГ від 01.04.2018, згідно умов якого ТОВ «Фор-Постач» (Виконавець) зобов`язується за завданням ТОВ «ЕЛ ГРУП» (Замовника) надати послуги з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою на умовах визначених цим договором. На підтвердження виконання умов зазначеного договору до перевірки та до суду надано акти надання послуг №ОУ-0620/04 від 20.06.2018, №ОУ-0618/01 від 18.06.2018, №ОУ-0618/02 від 18.06.2018, №ОУ-0619/09 від 19.06.2018, №ОУ-0619/08 від 19.06.2018, №ОУ-0619/07 від 19.06.2018, №ОУ-0619/06 від 19.06.2018, №ОУ-0619/05 від 19.06.2018, №ОУ-0619/04 від 19.06.2018, №ОУ-0619/03 від 19.06.2018, №ОУ-0619/02 від 19.06.2018, №ОУ-0620/02 від 20.06.2018, №ОУ-0620/01 від 20.06.2018, №ОУ-0620/03 від 20.06.2018, №ОУ-0618/06 від 18.06.2018, №ОУ-0618/05 від 18.06.2018, №ОУ-0618/04 від 18.06.2018, №ОУ-0618/03 від 18.06.2018. Інших належних та допустимих доказів (документів) позивачем на вимогу суду не надано.
- між ТОВ «Ел Груп» та ТОВ «Сейв Макс Груп» укладено договір субпідряду №85/10-ЕГ від 01.10.2018, згідно умов якого ТОВ «Сейв Макс Груп» (Виконавець) зобов`язується за завданням ТОВ «ЕЛ ГРУП» (Замовника) надати послуги з чистки технологічного обладнання, прибирання території, обслуговування технологічного обладнання, прибирання підкранових галерей, прості слюсарні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, керування бригадою на умовах визначених цим договором. На підтвердження виконання умов зазначеного договору до перевірки та до суду надано акти надання послуг №ОУ-1016/12 від 16.10.2018, №ОУ-1016/16 від 16.10.2018, №ОУ-1016/18 від 16.10.2018, №ОУ-1016/20 від 16.10.2018, №ОУ-1016/22 від 16.10.2018, №ОУ-1016/23 від 16.10.2018, №ОУ-1016/24 від 16.10.2018, №ОУ-1016/25 від 16.10.2018, №ОУ-1017/07 від 17.10.2018, №ОУ-1017/08 від 17.10.2018, №ОУ-1017/09 від 17.10.2018, №ОУ-1017/10 від 17.10.2018, №ОУ-1017/11 від 17.10.2018, №ОУ-1017/12 від 17.10.2018, №ОУ-1018/12 від 18.10.2018, №ОУ-1018/13 від 18.10.2018, №ОУ-1018/14 від 18.10.2018, №ОУ-1018/15 від 18.10.2018, №ОУ-1018/16 від 18.10.2018, №ОУ-1018/17 від 18.10.2018, №ОУ-1018/18 від 18.10.2018, №ОУ-1018/19 від 18.10.2018. Інших належних та допустимих доказів (документів) позивачем на вимогу суду не надано.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку, зокрема, з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за заставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За змістом положень абз.1 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 ПК України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №996 та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно зі ст.1 Закону №996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Таким чином, наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
Системний аналіз наведених вище норм визначає, що наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.
Таким чином, належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Втім, наявні в матерілах справи акти надання послуг не містять необхідних для цілей оподаткування відомостей про зміст та обсяг здійснених операцій, порядок їх виконання та конкретних виконавців цих послуг. Також не зазначено змісту та обсягів господарських операцій, одиниць виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), а також таких необхідних даних, як місце складання та надання послуг, розшифровки статті витрат. Так, у кожному з вказаних актах лише зазначено назву послуги (однакову у всіх актах): «обслуговування технологічного обладнання» без зазначення та конкретизації того, в чому саме полягає така послуга та що конкретно було виконано, вартість кожної такої конкретної дії (не вказано, яке конкретно обладнання підлягало обслуговуванню, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведено в межах надання таких послуг, яким чином вони здійснювалися тощо), що суперечить вимогам чинного законодавства щодо первинного документа бухгалтерського обліку.
З наданих до суду актів надання послуг та інших документів на підтвердження реальності вказаних господарських операцій неможливо встановити кількість залучених до робіт працівників (робітників), механізмів та обладнання і ідентифікувати їх; неможливо дослідити характер наданих послуг (їх суть); неможливо дослідити перелік працівників, які надавали такі послуги; в них не вказано кількість годин, які відпрацьовані робітниками виконавця, не зазначено місця надання послуг/виконання робіт.
При цьому позивач зазначив, що залучення субпідрядних організацій виникло у зв`язку з необхідністю та виходячи зі змісту самих договорів укладених з замовниками позивача АТ «Євраз Дніпровський метулургійний завод», ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», АТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет», АТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», АТ «Інтерпайп Новомосковський трубопрокатний завод», ТОВ «Інтерпайп нікотьюб», ТОВ «Новомосковський посуд», оскільки технологічне обладнання, яке підлягало обслуговуванню належить саме цим підприємствам, однак, доказів щодо необхідності залучення субпідрядних організацій до суду надано не було.
Суд зазначає, що аналіз договорів, залучених до матеріалів справи, укладених позивачем з замовниками ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» №ПУ 0118005 від 01.01.2018, №ПУ 0118006 від 01.01.2018, №ПУ 0118013 від 01.01.2018, №ПУ 0117012 від 26.02.2017, від 26.02.2017 №ПУ 0117013, АТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» від 01.01.2018 №19/0160, №18/0438 від 01.03.2018 констатує режимність роботи означених підприємств на яких встановлено та діє контрольно-пропускний режим та здійснення фіксування перетину працівників контрагентів-субпідрядників. Однак, документального підтвердження означеної обставини матеріали справи не містять.
Також, позивачем не надано будь-яких доказів, що зазначені в договорах підряду, які б підтверджували погодження питання щодо залучення третіх осіб (субпідрядників), оскільки на таких працівників окремо отримуються перепустки.
Так само позивач не зміг довести документально, на яких саме об`єктах замовника були проведені роботи субпідрядників.
Отже, наявність первинних документів не надає права позивачу на формування даних податкового обліку в тому разі, якщо зафіксована в первинних документах господарська операція фактично не відбулася.
Відсутність відомостей про повний зміст і обсяг господарських операцій в первинних документах, а також ненадання позивачем інших документів, які б розкривали дане питання, в своїй сукупності не дають можливості стверджувати, що такі господарські операції є реальними.
Суд вважає за необхідне також врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.05.2018, в якій зазначено, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та, відповідно, формування податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з суб`єктами господарювання, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Під час розгляду справи та дослідження матеріалів справи судом не встановлено реальності вчинюваних господарських операцій та належного, визначеного чинним законодавством України, доведення з боку позивача факту реального існування господарських взаємовідносин з його контрагентами.
Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України.
Як передбачено ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної заяви.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст.77, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел Груп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст.295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська