Справа № 300/2434/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. справа № 300/2434/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Главача І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.Я.,

представника позивача - Лазоришина І.І.,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання до чинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зобов`язання виконати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 по справі №300/200/19 в строк і спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправного, всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження", не здійснюється примусове виконання виконавчого листа №300/200/19, виданого 18.09.2019 Івано-Франківський окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії за період з 01.07.2015 по 18.09.2018. Зокрема, зазначає, що 28.11.2019 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження № 60708363 щодо примусового виконання даного виконавчого листа, однак на момент звернення до суду з цією позовної заявою рішення суду не виконано. Звертає увагу на те, що неодноразово звертався до відповідача зі скаргами, однак виконавчий лист залишається не виконаним. Таким чином, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить зобов`язати відповідача виконати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 по справі №300/200/19 в строк і спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 25.09.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами, встановленими статтею 287 КАС України, із врахуванням особливостей розгляду окремих категорій термінових справ, визначених статями 268, 269, 271 КАС України.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження від 20.10.2020 запропоновано відповідачу в триденний термін з дня отримання копії даної ухвали суду подати в суд відзив на позов.

Ухвала про відкриття провадження від 20.10.2020 надійшла 20.10.2020 на електронну адресу відповідача (а.с. 37-38) та 28.10.2020 на поштову адресу відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 41), однак правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом відповідач не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 46).

Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначених статтями 268, 269, 271, 287 КАС України, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено таке.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019, яке набрало законної сили 22.07.2019, серед іншого, зобов`язано Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 18.09.2018 (а.с. 5-8).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській від 28.11.2019 відкрито виконавче провадження №60708363 з примусового виконання виконавчого листа №300/200/19 від 18.09.2019, виданого на виконання рішення суду про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 18.09.2018. Пунктом 2 даної постанови зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 13).

31.03.2020 позивач звернувся (повторно) до Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Мін`юсту та до директора Департаменту ДВС Мін`юсту України (для відома і реагування) зі скаргою про невиконання рішення суду згідно виконавчого листа №300/200/19 від 18.09.2019 та з проханням надати у встановлений законом строк інформацію щодо причин невиконання рішення суду та щодо заходів, які вживаються виконавцем для виконання рішення суду (а.с. 15).

Також 05.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції України із заявою про надання інформації щодо дій виконавчої служби, які вчинялись для належного виконання судового рішення (а.с. 14).

Листом від 06.04.2020 №Є-176/01-28 на №Є-7263/1/20.4 від 18.03.2020 Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомило ОСОБА_1 про розгляд його звернення та зазначило, що згідно повідомлення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 16.12.2019, згідно розпорядження № 159949 від 23.09.2019 управлінням здійснено нарахування ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2015 по 18.09.2018 в загальній сумі 121459,4 грн. 06.09.2019 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ направлено запит стосовно проведення додаткової перевірки в системі «Аркан» щодо відсутності підстав для припинення виплати ОСОБА_1 та з метою надання дозволу на виплату суми боргу за минулий час на виконання судового рішення пенсіонеру, який є внутрішньо переміщеною особою. Згідно відповіді Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ від 30.03.2020, виплату пенсії за визначений рішенням суду період буде з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку. Також повідомило про про те, що подальше виконання рішення буде організовано у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 19).

Аналогічну за змістом відповідь було надано відповідачем і у листі від 06.05.2020 №Є-193/01-28 на заяви позивача №Є-10134/20.4 від 14.04.2020 та №765/20.4.2/32-20 від 06.05.2020. Також у даному листі від 06.05.2020 №Є-193/01-28 відповідач зазначив, що державним виконавцем, керуючись ст.ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. (а.с. 18).

Позивач, вважаючи що невиконання судового рішення, яке набрало сили порушує його гарантоване Конституцією право на судовий захист, звернувся з даним позовом до суду, в якому просить суд зобов`язати відповідача виконати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 по справі №300/200/19 в строк і спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

Надаючи правову оцінку правовідносинам що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Отже, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, Закон України "Про виконавче провадження").

Так, згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статі 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII перердбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

За частиною другою вказаної статті рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Надаючи оцінку правомірності дій відповідача щодо виконання рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у справі № 300/200/19 в межах виконавчого провадження №60708363, суд звертає увагу на наступне.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою звернення ОСОБА_1 з даним позовом слугувало те, що починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження 28.11.2019 державним виконавцем, всупереч наявній можливості своєчасно і належно виконати судове рішення, не здійснено примусове виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у справі № 300/200/19.

При цьому, під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Так, як встановлено судом, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у справі № 300/200/19, серед іншого, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 18.09.2018.

Зі змісту листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.04.2020 №Є-176/01-28 вбачається, що відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно розпорядження № 159949 від 23.09.2019 управлінням здійснено нарахування ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2015 по 18.09.2018 в загальній сумі 121459,4 грн. 06.09.2019 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ направлено запит стосовно проведення додаткової перевірки в системі «Аркан» щодо відсутності підстав для припинення виплати ОСОБА_1 та з метою надання дозволу на виплату суми боргу за минулий час на виконання судового рішення пенсіонеру, який є внутрішньо переміщеною особою. Згідно відповіді Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ від 30.03.2020, виплату пенсії за визначений рішенням суду період буде з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку.

Також у листі від 06.05.2020 №Є-193/01-28 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем 06.05.2020, керуючись статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. (а.с. 18).

Таким чином, судом встановлено, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у справі № 300/200/19 розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 159949 від 23.09.2019 здійснено нарахування ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2015 по 18.09.2018 в загальній сумі 121459,4 грн., однак така сум залишається не виплаченою до прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого окремого порядку, тобто має місце лише часткове виконання рішення суду.

Також судом встановлено, що відповідачем на підставі статтей 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф на боржника у розмірі 5100 грн.

При цьому, про хід виконавчого провадження та про вжиті виконавцем заходи відповідач повідомляв ОСОБА_1 , зокрема, листами 06.04.2020 №Є-176/01-28 та від 06.05.2020 №Є-193/01-28 (а.с. 19,18).

Натомість позивач жодних мотивів/обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у справі № 300/200/19, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання згаданого судового рішення станом на певну календарну дату є результатом невжиття державним виконавцем заходів та/чи ухвалення рішень (і яких), які він в межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити/ухвалити, але не зробив цього і що об`єктивно йому завадило.

Таким чином, на думку суду, констатація факту невиконання судового рішення в повному обсязі у визначений законом строк, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність щодо невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у справі № 300/200/19, оскільки, як встановлено судом вище, відповідачем вчинялися дії, спрямовані на виконання даного судового рішення, зокрема, 28.11.2019 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №300/200/19, виданого 18.09.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом; отримано повідомлення пенсійного органу про нарахування ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2015 по 18.09.2018 в загальній сумі 121459,4 грн.; накладено штраф на боржника у розмірі 5100 грн., листами 06.04.2020 №Є-176/01-28 та від 06.05.2020 №Є-193/01-28 повідомлено позивача про хід виконавчого провадження та про вжиті виконавцем заходи. Факт вчинення виконавцем зазначених дій ні позивачем, ні його представником не заперечується.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд не вбачає протиправної бездіяльності відповідача, оскільки відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання виконати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 по справі №300/200/19 в строк і спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження" не підлягає задоволенню.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання до чинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , присілок Запогар, село Розтоки, Косівський район, Івано-Франківська область, 78656.

Відповідач: Івано-Франківський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ідентифікаційний код - 35021710, вулиця Галицька, 45, місто Івано-Франківськ, 76019.

Суддя Главач І.А.