Справа № 160/12526/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду роботи позивача на посаді змінного майстра з 01.06.1989 по 14.05.1990р. та на виборних посадах - з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р., та відмову у призначенні позивачу пенсії за віком за Списком №2;
- зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи позивача на посаді змінного майстра з 01.06.1989р. по 14.05.1990р. та на виборних посадах - з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р. до стажу роботи за Списком №2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити позивачу пенсію за віком за Списком №2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 10 травня 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем відмовлено у призначенні пенсії позивачу через не зарахування при розгляді питання щодо призначення пенсії періоду роботи позивача на посаді змінного майстра з 01.06.1989р. по 14.05.1990р. та на виборних посадах - з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р. до стажу роботи за Списком №2. Позивач зазначає, що ним надані всі необхідні підтверджуючі стаж роботи документи, які не були враховані відповідачем. В даному випадку поняття «майстер» та «змінний майстер» є тотожними, що підтверджено довідкою, яка саме уточнює характер виконуваної позивачем роботи. Оскільки роботі позивача на виборних посадах у періоди з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р., яка складає 2 роки 11 місяців 5 днів, безпосередньо передувала та за нею слідувала робота, що дає право на пенсію на пільгових умовах, а також стаж роботи на виборних посадах не перевищує стаж роботи позивача в шкідливих умовах, то така робота прирівнюється до вказаної роботи та зараховується до пільгового стажу в повному обсязі.
На думку позивача, оскаржувані дії є протиправними, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року на адресу суду від відповідача 05.11.2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування своєї позиції вказує, що зарахувати період роботи на посаді змінного майстра з 01.06.1989 року по 14.05.1990 року до Списку №2 неможливо, оскільки наявні розбіжності із записом в трудовій книжці та пільгової довідки, а саме: згідно трудової книжки ОСОБА_1 був прийнятий на посаду змінного майстра, яка відсутня в переліку, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, а в пільговій довідці зазначено майстер. Не має підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача на виборних посадах - з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р. до стажу роботи за Списком №2, оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії порядок призначення та виплати пенсій врегульований законодавством України, а тому акт законодавства СРСР, на який посилається позивач, не застосовується.
09.11.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій вказано про незгоду з позицією відповідача, викладеній у відзиві та зазначено, що в даному випадку поняття «майстер» та «змінний майстер» є тотожними, що підтверджено довідкою, яка саме уточнює характер виконуваної позивачем роботи. Застосування певних норм актів СРСР не суперечить чинному законодавству України, та в даному випадку положення постанови Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972 року застосовується в частині саме зарахування певних періодів роботи особи до пільгового стажу, а не в частині питання порядку та умов призначення пенсії, що врегульовано законодавством України.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 є громадянином України згідно з паспортом серії НОМЕР_2 .
14.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах та надав документи для призначення пенсії за віком за списком №2.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування всіх періодів роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Відповідно до відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 09.07.1981 року, позивач працював у період, не включений відповідачем до пільгового стажу в Криворізькому ордену Трудового Червоного Прапору Південному гірничо-збагачувальному комбінаті ім. ХХV з`їзду КПРС (наразі АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»):
- з 26.09.1984 року по 24.01.1985 року - слюсарем з ремонту обладнання 5 розряду збагачувальної фабрики (запис №10-11);
- з 06.08.1986 року по 04.01.1988 року - механіком переділу подрібнення збагачувальної фабрики (запис №14-15);
- з 01.06.1989 року по 14.05.1990 року - змінним майстром з ремонту обладнання збагачувальної фабрики (запис №18-19).
Суд зазначає, що між сторонами не існує спору щодо не зарахування інших періодів роботи позивача, а тому судом досліджується питання правомірності вимог позивача щодо зарахування вищезазначених періодів роботи.
Судом встановлено, що підставою для не зарахування періоду роботи позивача з 01.06.1989 року по 14.05.1990 року - змінним майстром до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 є те, що наявні розбіжності з трудовою книжкою та уточнюючою довідкою, а саме зазначені різні посади «майстер» та «змінний майстер».
Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці та соцполітики України від 18.11.2005р. N 383 (далі - Порядок) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Так, відповідно до розділу III «Агломерация и обогащение» «Агломерационные комбинаты» постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 от 22.08.1956р. «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» до Списку №2 згідно пункту б), зокрема відносилися: «мастера».
У відповідності до записів №18-19 трудової книжки Позивач у період з 01.06.1989р. по 14.05.1990р. працював змінним майстром з ремонту обладнання збагачувальної фабрики.
Відповідно до уточнюючої довідки №109 від 05.02.2020р., виданої АТ «Південний ГЗК», що була надана відповідачу, у вказаний період посада позивача зазначена - «майстер рудо-збагачувальної фабрики».
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року (далі - Порядок №637). Згідно пункту 1 Порядку №637 підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, або їх правонаступників.
Отже, призначенням уточнюючої довідки є саме підтвердження наявного трудового стажу особи, в тому числі при відсутності відповідних записів у трудовій книжці.
Надана позивачем уточнююча довідка №109 від 05.02.2020 року відповідає вищевказаним умовам.
Так, уточнюючою довідкою АТ «Південний ГЗК» №109 від 05.02.2020 року підтверджено пільговий стаж роботи позивача у період з 01.06.1989 року по 14.05.1990 року на посаді майстра.
В даному випадку поняття «майстер» та «змінний майстер» є тотожними, що підтверджено вказаною довідкою, яка саме уточнює характер виконуваної позивачем роботи.
Отже, період роботи позивача з 01.06.1989 року по 14.05.1990 року, що складає 11 місяців 14 днів, має бути зараховано до стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку.
Судом встановлено, що підставою для не зарахування періоду роботи позивача на виборних посадах - з 25.01.1985 року по 05.07.1986 року та з 05.01.1988 року по 31.05.1989 року до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, є те, що акти законодавства СРСР не застосуються при вирішенні питань призначення пенсій, що врегульовані національним законодавством.
Згідно з п. 97 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972, в тих випадках, коли працівник або службовець був обраний на виборну посаду, робота на такій посаді в межах не більше 5 років прирівнюється при визначенні права на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах до роботи до обрання на виборну посаду (із застосуванням правила, передбаченого передостаннім абзацом пункту 109).
Матеріалами справи підтверджено, що роботі позивача на виборних посадах у періоди з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р., яка складає 2 роки 11 місяців 5 днів, безпосередньо передувала та за ним слідувала робота, що дає право на пенсію на пільгових умовах, а також стаж роботи на виборних посадах не перевищує стаж роботи позивача в шкідливих умовах, то така робота прирівнюється до вказаної роботи та зараховується до пільгового стажу в повному обсязі
Суд знаходить необґрунтованими посилання відповідача, що Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972, не підлягає застосуванню, оскільки згідно з постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на території республіки акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, застосовуються до прийняття відповідних актів законодавства України. На час звернення позивача за призначенням пенсії порядок призначення та виплати пенсій врегульований законодавством України, а тому акт СРСР не застосовується.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, застосування певних норм актів СРСР не суперечить чинному законодавству України.
В даному випадку судом застосовуються положення постанови Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 в частині саме зарахування певних періодів роботи особи до пільгового стажу, а не в частині питання порядку та умов призначення пенсії, що врегульовано законодавством України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі №226/801/17, від 24.10.2018 року у справі №211/2626/17.
Відтак, суд робить висновок, що позивач має право на зарахування періоду його роботи на посаді змінного майстра з 01.06.1989р. по 14.05.1990р. та на виборних посадах - з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р. до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.05.2020 року та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованих цим судовим рішенням періодів роботи позивача.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 01.10.2020 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено основну позовну вимогу, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду роботи ОСОБА_1 на посаді змінного майстра з 01.06.1989 по 14.05.1990р. та на виборних посадах - з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи позивача на посаді змінного майстра з 01.06.1989р. по 14.05.1990р. та на виборних посадах - з 25.01.1985р. по 05.07.1986р. та з 05.01.1988р. по 31.05.1989р. до стажу роботи за Списком №2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук