Справа № П/811/4064/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2020 року м. Дніпросправа № П/811/4064/14

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Діброва-ЛВГ»

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року (головуючий суддя Мирошниченко В.С.) в адміністративній справі

за позовом Приватного підприємства «Діброва-ЛВГ»

до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Діброва-ЛВГ» (далі - Позивач) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі Відповідач), в якій просило суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2014, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємства за основним платежем у сумі 624190 грн. та нарахованими штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 156047,50 грн., всього 780237,50 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2014, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку додану вартість за основним платежем у сумі 657042 грн. та нарахованими штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 164260,50 грн., всього 821302,50 грн.

В обґрунтування позову зазначено про те, що висновки Відповідача, викладені в акті перевірки №15/22-00/38401385 від 22.08.2014 року, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є безпідставними та спростовуються належним чином оформленими первинними документами. З огляду на доводи, викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року по справі №П/811/4064/14 в задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Діброва-ЛВГ» до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено (т. 3, а.с. 88-90).

Позивач - Приватне підприємство «Діброва-ЛВГ», не погодившись з постановою суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 3, а.с. 95-97).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що всі первинні документи надані для перевірки у повному обсязі, підписані уповноваженими особами, мають всі необхідні реквізити, зауважень до правильності та недоліків форми при перевірці не встановлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року у справі №П/811/4064/14 скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов Приватного підприємства "Діброва-ЛВГ" задоволено (т. 3, а.с. 108-110).

Не погодившись з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року Відповідач подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області задоволено частково, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року у справі №П/811/4064/14 - скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (т. 3, а.с. 193-203).

Третім апеляційним адміністративним судом ухвалою від 15 липня 2020 року прийнято адміністративну справу №П/811/4064/14 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Діброва-ЛВГ" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 в адміністративній справі №П/811/4064/14 до свого провадження та призначено апеляційний розгляд справи №П/811/4064/14 у судовому засіданні на 10:40 год. 29 липня 2020 року (т. 3, а.с. 209).

29 липня 2020 року о 08:29 на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника Позивача, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи №П/811/4064/14 з 29 липня 2020 року на іншу дату (т. 3, а.с. 221-222).

В судовому засіданні 29 липня 2020 року колегія суддів порадившись на місці ухвалила відкласти розгляд апеляційної скарги на 28 вересня 2020 року об 11:00 год. з огляду на неявку учасників справи.

28 вересня 2020 року о 09:13 год на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника Позивача, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи №П/811/4064/14 з 28 вересня 2020 року на іншу дату (т. 3, а.с. 235-236).

В судовому засіданні 28 вересня 2020 року колегія суддів порадившись на місці ухвалила відкласти розгляд апеляційної скарги на 21 жовтня 2020 року о 10:40 год. з огляду на неявку учасників справи.

19 жовтня 2020 року справу №П/811/4064/14, призначену до розгляду на 21 жовтня 2020 року о 10:40 год., знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Мельника В.В.

20 жовтня 2020 року від Відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання у справі №П/811/4064/14 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року призначено розгляд справи на 11 листопада 2020 року об 11:20 год. в режимі відеоконференції з Кіровоградським окружним адміністративним судом.

10 листопада 2020 року на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника Позивача, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи №П/811/4064/14 з 11 листопада 2020 року на іншу дату (т. 4, а.с. 9-11).

В судовому засіданні 11 листопада 2020 року в режимі відеоконференції з урахуванням клопотання представника Позивача та думки представника Відповідача колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила оголосити перерву у засіданні до 11:40 год. 25 листопада 2020 року.

23 листопада 2020 року на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника Позивача про зупинення слухання справи у зв`язку зі смертю директора ПП «Діброва-ЛВГ» ОСОБА_1 (т. 4, а.с. 18-19).

24 листопада 2020 року Відповідач подав клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження (т. 4, а.с. 20).

В судовому засіданні 25 листопада 2020 року колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила в задоволенні клопотання представника Позивача про зупинення слухання справи відмовити з огляду на те, що матеріали даної справи не містять доказів ліквідації, злиття, приєднання, поділу або перетворення юридичної особи Позивача, що з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 236 КАС України, свідчить про відсутність підстав для зупинення провадження у справі №П/811/4064/14. Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що на стадії апеляційного розгляду справи зміна керівника Позивача - як юридичної особи, не має впливу на вирішення даного спору, оскільки спірні правовідносини між ПП «Діброва-ЛВГ» та ГУ ДПС у Кіровоградській області виникли ще у 2014 році, дана справа перебуває на новому апеляційному розгляді після рішення Верховного Суду і на цей час відсутні будь-які нові докази та доводи, які могли б бути подані сторонами до суду апеляційної інстанції. Поряд із зазначеним, колегія суддів акцентує увагу на тому, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для прийняття рішення по суті спору у даній справі.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 11.08.2014 по 15.08.2014 посадовими особами Відповідача проведена позапланова виїзна перевірка позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку з платником податків ТОВ «Світком-торг» за серпень 2013 р. та ТОВ «Торенія» за вересень-жовтень 2013 р., за наслідками якої складено акт від 22.08.2014 за №15/22-00/38401385 (т. 1, а.с. 12-40).

Відповідно до акту від 22.08.2014 за №15/22-00/38401385, в ході перевірки, виявлені такі порушення:

- ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в частині недодержання ним зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовленні ними по правочинах, здійснених ПП «Діброва-ЛВГ», ТС «Торенія» і ТОВ «Світком-торг» при придбанні та продажу товарів (послуг);

- перевіркою встановлено відсутність об`єктів при придбанні продажу товарів (послуг), які підпадають від визначення ст. 198 Податкового кодексу України;

- п. 138.1.1, п. 138.1.9 п. 138.1 ст. 138, 134 Податкового кодексу України від 2.12. 2010 р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого встановлює завищення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування в сумі 3285208 грн. та заниження податку на прибуток в сумі 689894 грн.

В акті перевірки Відповідач дійшов висновку про формування Позивачем валових витрат та податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ «Світком-торг» та ТОВ «Торенія» без достатніх правових підстав з огляду на нереальність господарських взаємовідносин з цими платниками податків. На обґрунтування останнього контролюючий орган послався на результати здійснених заходів з податкового контролю по контрагентам та аналізу їх податкової звітності, відповідно до яких не встановлено реальності господарських взаємовідносин останніх з платниками податків та наявності у них необхідних ресурсів і умов для здійснення спірних операцій.

На підставі акту перевірки, 04.09.2014 Гайворонською ОДПІ ГУ Міністерства доходів у Кіровоградській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 821302,50 грн., в т.ч. основного платежу 657042 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 164262,50 грн.,

- №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 862367,50 грн., в т.ч. основного платежу у сумі 689894 грн., та штрафної (фінансової) санкції у сумі 172473,5 грн. (т. 1, а.с. 41-42).

Правомірність винесення Відповідачем податкових повідомлень-рішень від 04.09.2014 року № та № є предметом судового розгляду у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податковий орган довів необґрунтованість отриманої платником податку податкової вигоди, оскільки спірні операції оформлювалися лише окремими первинними документами та податковими накладними без фактичного виконання контрагентами обумовлених господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити, також, підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

З матеріалів даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що основним видом діяльності Позивача є заготівля, переробка, реалізація молочної продукції.

Між Позивачем та ТОВ «Світком-торг» укладено договір №10-08/2013 від 10 липня 2013 року про надання послуг по закупівлі молока у населення (т. 2, а.с. 170-171).

Аналогічний договір №01-09/2013 від 01 вересня 2013 року було укладено між Позивачем та ТОВ «Торенія» (т. 2, а.с. 172-173).

На підтвердження реальності виконання операцій за вказаними договорами Позивач надав наступні документи: протоколи погодження цін за виконані роботи (т. 2, а.с. 174, 175), акти виконаних робіт (т. 2, а.с. 176, 177), податкові накладні (т. 2, а.с. 105-169), товарно-транспортні накладні, спеціалізовані товарні накладні на перевезення молочної сировини (т. 1, а.с. 221-250, т. 2, а.с. 1-102), маршрутні листи (т. 2, а.с. 103, 104), платіжні доручення (т. 2, а.с. 179, 181, 183, 185,187,189,191,193,195,197), виписки по рахунку (т. 2, а.с. 178, 180, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 196).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до акту перевірки №15/22-00/38401385 від 22.08.2014 року:

- у ТОВ «Світком-Торг» 1 особа працююча, основні фонди відсутні, транспортні засоби відсутні, провести перевірку фінансової діяльності цього підприємства не представляється можливим (т. 1, а.с. 17-18).

- не встановлено за місцезнаходженням ТОВ «Торенія», чисельність працюючих - 1, основних фондів та виробничих потужностей відповідно до наданої підприємством звітності не має (т. 1, а.с. 31-35).

Матеріали даної справи містять спеціалізовані товарно-транспортні накладні (т.1, а.с. 221-250, т. 2 а.с. 1-102), при дослідженні яких не можливо встановити хто є вантажовідправником, який шлях пройшов автомобіль за конкретний день та скільки при цьому було використано пального, а також чіткий пункт завантаження та вивантаження молока.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що водії КАМАЗів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спеціалізованих товарно-транспортних накладних у серпні 2013 р. спочатку зазначались як працюючи в автопідприємстві ТОВ «Світком-Торг» (т.1, а.с. 221-250, т. 2, а.с. 1-24), а у жовтні 2013 р. вони зазначались як водії на автопідприємстві ТОВ «Торенія» (т. 2, а.с. 25-102).

Більш того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що у вказаних спеціалізованих товарно-транспортних накладних (т. 1, а.с. 221-250, т. 2, а.с. 1-102) ТОВ «Світком-Торг» та ТОВ «Торенія» зазначені як автопідприємства, у той час як відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, автопідприємствами чи автоперевізниками останні не являються, а основним видом діяльності їх є «Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту» (т. 2, а.с. 235-237).

Крім того, за даними УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, станом на 08.01.2015 р. автомобілі КАМАЗ НОМЕР_1 , КАМАЗ НОМЕР_2 є самоскидами, а причепи НОМЕР_3 , та НОМЕР_4 причепами-самоскидами, належать вони громадянину ОСОБА_4 (т. 3, а.с. 73).

Довідкою відділення ДАІ Голованівського району при УМВС України зазначено, також, що на вказані автомобілі та причепи встановлені тимчасові пересувні місткості для перевезення молока, при цьому ємність не зазначена (т. 3, а.с. 78).

Вищенаведене свідчить про те, що матеріали даної справи не містять доказів будь-якого відношення ТОВ «Світком-Торг» та ТОВ «Торенія» до автомобілів КАМАЗ НОМЕР_1 та КАМАЗ НОМЕР_2 , так як і не містять доказів того, що водії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є найманими працівниками останніх.

Суд апеляційної інстанції, також, вказує і про те, що надані Позивачем акти виконаних робіт (т. 2, а.с. 176, 177) у повній мірі не розкривають змісту наданих послуг по заготовленню молока у періоди з 10.08.2013 по 31.08.2013 та з 01.09.2013 по 30.09.2013 від с. Перегонівка, зокрема: мають узагальнюючий характер та не містять конкретизації наданих послуг, їх кількісних та якісних показників.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів на підтвердження надання спірних послуг по закупівлі молока у населення, фактичного їх виконання водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як працівниками ТОВ «Світком-Торг» та ТОВ «Торенія», а також щодо відсутності належних доказів на підтвердження обсягів робіт (послуг), зазначених в складених між Позивачем та контрагентами актах, з урахуванням, зокрема, й віддаленості населених пунктів за визначеними маршрутами.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що в матеріалах справи наявна копія протоколу допиту свідка (т. 1, а.с. 109-112), відповідно до якої ОСОБА_5 (у первинних документах, наданих Позивачем, вказаний як директор ТОВ «Торенія») заперечує свою участь у створенні та діяльності ТОВ «Торенія», зокрема й у підписанні будь-яких фінансових та бухгалтерських (первинних) документів та в поданні податкової звітності.

Згідно з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року по справі №758/9746/14-к ОСОБА_5 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 205 КК України, а саме: створення суб`єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Колегія суддів, в даному випадку, вважає за необхідне врахувати висновки Верховного Суду викладені у постанові від 11 червня 2018 року у справі №2а-7463/11/2670 (адміністративне провадження №К/9901/22523/18), відповідно до яких надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким фізичну особу визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, не може бути неврахованою судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 року у справі за позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що усі первинні документи, надані Позивачем на підтвердження господарських операцій з ТОВ «Торенія» у спірний період, підписані саме ОСОБА_5 як директором ТОВ «Торенія», що свідчить про те, що такі первинні документи не можуть бути належними доказами реального надання послуг ТОВ «Торенія» на користь Позивача відповідно до умов договору №01-09/2013 від 01 вересня 2013 року.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції, з урахуванням не доведеності Позивачем реального виконання спірних господарських операцій за договорами з ТОВ «Світком-Торг» та ТОВ «Торенія», дійшов висновку про правомірність винесених Відповідачем спірних податкових повідомлень рішень, якими збільшено суму грошового зобов`язання Позивача по податку на прибуток приватних підприємства на загальну суму 780237,50 грн. та по податку додану вартість на загальну суму 821302,50 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Діброва-ЛВГ» залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у справі №П/811/4064/14 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 30 листопада 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов