Справа № 120/7249/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

м. Вінниця

30 листопада 2020 р. Справа № 120/7249/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду до подання позовної заяви надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Подана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест" з розміром внеску до статутного фонду 1667000 гривень. Крім того, у заяві зазначено, що його сестра ОСОБА_2 також є учасником вказаного товариства з розміром внеску до статутного фонду 1667000 гривень. Заявником зазначено, що 26 листопада 2020 року із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань йому стало відомо, що 24 листопада 2020 року та 26 листопада 2020 року було здійснено держану реєстрацію змін складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест", відповідно до яких його та ОСОБА_2 було виключено зі складу засновників товариства та включено до складу товариства нових учасників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також у заяві йдеться про те, що згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань йому стало відомо, що вказані реєстраційні дії №016002608 від 24 листопада 2020 року та №017002608 від 26 листопада 2020 року були вчинені приватним нотаріусом на підставі актів приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства, які були підписані ОСОБА_5 від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі довіреності, яку, як зазначає заявник, ні він, ні ОСОБА_2 не надавали. Відтак, заявник вказує на те, що без надання згоди на це їх було виключено зі складу учасників товариства та включено нових учасників, що, на думку заявника, свідчить про вчинення невідомими особами рейдерського захоплення товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест".

За наведених обставин, на думку заявника, слід вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам здійснювати державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-яких змін щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про товариство з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест", до набрання законної сили рішенням суду по суті у даній справі;

- зупинення дії реєстраційного запису №016002608 від 24 листопада 2020 року щодо внесення до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін до складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест", відповідно до якої до числа учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест" був включений ОСОБА_3 з розміром внеску до статутного фонду 1334000 гривень;

- зупинення дії реєстраційного запису №017002608 від 26 листопада 2020 року щодо внесення до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін до складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест", відповідно до якої до числа учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест" був включений ОСОБА_4 з розміром внеску до статутного фонду 2000000 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, суд вирішив розгляд заяви про забезпечення позову здійснити без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зважає на таке.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Так, частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2статті 150 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

При цьому, підпунктом 1 частини 1 статті 153 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Особливу увагу слід звернути на можливість звернення із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви саме до суду, до якого має бути подано позовну заяву за правилами підсудності.

Визначаючись з приводу того, чи спірні правовідносини, що виникли між зазначеними у заяві учасниками, належать до публічно-правових, суд враховує наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Під публічно-правовим спором розуміється спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 2 статті 4 КАС України).

Частиною 1 статті 19 КАС України визначено справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, пунктом 1 згаданої норми передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів, серед іншого, належать справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Поряд з цим, приватноправові відносини відрізняються від публічно-правових наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, визначений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тому, в разі якщо особа вбачає порушення своїх прав, свобод та інтересів у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних (господарських) правовідносин та/або мають майновий характер чи пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) цих рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних (господарських) прав та інтересів.

Разом із тим, як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, незаконність дій приватного нотаріуса щодо вчинення реєстраційних записів №016002608 від 24 листопада 2020 року та №017002608 від 26 листопада 2020 року полягає у внесенні до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін до складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест" на підставі незаконних документів (актів приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест"), які складені без дійсного волевиявлення учасників товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На переконання суду, звернення заявника до суду із цією заявою має на меті захистити його права не у сфері публічно-правових відносин, а його корпоративні та/або майнові права, що виключає можливість розгляду позовної заяви, що має бути подана, в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до приписів частини 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (частина 3 статті 167 Господарського кодексу України).

Тобто, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

Із поданої заяви слідує, що ОСОБА_1 , який є учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантінвест", намагається відновити свої права як учасника товариства, тобто корпоративні права.

Відтак, спірні правовідносини, що виникли між зазначеними у заяві учасниками, стосуються діяльності та управління юридичною особою, а тому мають похідний характер від корпоративного спору. Визначення приватного нотаріуса одним із відповідачів у спірних правовідносинах не змінює господарсько-правового характеру такого спору.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04 вересня 2018 року у справі №904/5857/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №819/2895/14-а, вимога про визнання неправомірними дій державного реєстратора з внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей щодо достовірності яких виник корпоративний спір, має похідний характер від корпоративного спору. Така вимога залежить від наявності самого порушеного права, яке підлягає захисту шляхом скасування запису в Єдиного державного реєстру, та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства незалежно від обмеження позовних вимог лише оскарженням державної реєстрації.

Про належність розгляду даного спору виключно за правилами господарського судочинства вказують також висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №814/1754/16 та від 17 грудня 2019 року у справі №927/97/19.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, за змістом, зокрема, пунктів 3, 4 частини 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина 5 статті 154 КАС України).

З огляду на викладене заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення, оскільки спірні правовідносини, що виникли між їх учасниками, мають похідний характер від корпоративного спору, а тому такий спір (в тому числі й заяву про забезпечення позову) слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 150, 151, 154, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович