Справа № 826/19759/15
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Київ № 826/19759/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач 1), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 17, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича (надалі - відповідача 2), адреса: 04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, 3 в якій позивач просила суд:

- визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду щодо не внесення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Актив-Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» в євро із щомісячною сплатою процентів № ДФО-02-147169 від 15 липня 2013 року, право вимоги на який було відступлено на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги від 17 червня 2014 року;

- визнання протиправною бездіяльності Фонду щодо не внесення ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Актив-Банк» за рахунок Фонду за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» в євро із щомісячною сплатою процентів № ДФО-02-147169 від 15 липня 2013 року, право вимоги на який було відступлено на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги від 17 червня 2014 року;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Актив-Банк» за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» в євро із щомісячною сплатою процентів № ДФО-02-147169 від 15 липня 2013 року, право вимоги на який було відступлено на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги від 17 червня 2014 року;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 за загального реєстру вкладників для здійснення виплат коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Актив-Банк» за рахунок Фонду за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» в євро із щомісячною сплатою процентів № ДФО-02-147169 від 15 липня 2013 року, право вимоги на який було відступлено на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги від 17 червня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідачів порушено права та законні інтереси позивача як вкладника.

Відповідач не погоджуючись з аргументами викладеними позивачем в позовній заяві, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на ту обставину, що вкладником або кредитором ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» позивач не була, а договори, які вкладники неплатоспроможного банку укладають з третіми особами, не впливають на права та обов`язки неплатоспроможного банку.

Керуючись вищевикладеним, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» Луньо Іллі Вікторовича залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 травня 2020 року касаційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» задоволена частково, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року та постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року у даній справі скасовані, адміністративна справа № 826/19759/15 направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2020 року головуючою для розгляду справи визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкову Н.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято до провадження адміністративну справу № 826/19759/15 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Луньо Іллі Вікторовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, що між ПАТ «КБ «Актив-Банк», як банком, та ОСОБА_2 , як клієнтом, 15 липня 2013 року укладено договір строкового вкладу «Актив прибутковий» в Євро із щомісячною сплатою процентів № ДФО-02-147169 (далі - договір), за умовами якого, банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1 (валюта - євро) та приймає і зараховує на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, а також виконує розпорядження клієнта на здійснення операцій за рахунком.

15 липня 2013 року на відкритий за договором рахунок ОСОБА_2 перераховано кошти в сумі 27 000,00 євро, що підтверджується платіжним дорученням від 15 липня 2013 року.

Згідно виписки по угоді № ДФО-02-147169 від 15 липня 2013 року, залишок коштів станом на 15 жовтня 2014 року, по депозитному рахунку становить 22 000,00 Євро.

17 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого (з урахуванням додаткової угоди №1 Договору про відстрочення права вимоги від 17 червня 2014 року, укладеної 05 грудня 2014 року), ОСОБА_1 передано право вимоги до ПАТ «КБ «Актив-Банк» щодо повернення частини вкладу за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» в євро № ДФО-02-147169 у розмірі 12 567, 30 євро.

Листом від 19 червня 2014 року повідомлено ПАТ «КБ «Актив-Банк» про відступлення права вимоги ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , частину вкладу за договором № ДФО-01-147169 від 15 липня 2013 року.

Разом з тим, постановою Правління Національного банку України від 02 вересня 2014 року № 545 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до категорії неплатоспроможних», ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» відкликано банківську ліцензію ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24 грудня 2014 року №158 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Актив-Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання із 24 грудня 2014 року. Призначено уповноважену особу Фонду строком на один рік із 24 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року, включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24 грудня 2014 року № 158 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «КБ «Актив-Банк» із 24 грудня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Шевченка Олександра Володимировича.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30 вересня 2015 року № 179 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» делеговано повноваження ліквідатора банку Леньо Іллі Вікторовича з 01 жовтня 2015 року.

Уповноважена особа Фонду листом від 20 лютого 2015 року № 1401/1064 повідомила про блокування рахунку позивача та тимчасове призупинення виплати коштів, а також про не включення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Згідно з повідомленнями уповноваженої особи Фонду від 16 січня 2015 року № 115/01 повідомлено, що правочини щодо відчуження та/або часткового відчуження права вимоги за договором/договорами банківського вкладу (депозиту), що вчинені вкладниками Банку, які вже отримали відшкодування від Фонду в межах суми, встановленої статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у формі- договорів відступлення права вимоги на частину банківського вкладу (депозиту) та/або дарування частини банківського вкладу (депозиту) тощо, фактично є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України і є такими, що спрямовані на порушення вимог статті 26 Закону та містять ознаки кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним заволодінням державним майном в особливо великих розмірах, відповідальність за які передбачено Кримінальним кодексом України.

Також, цим листом інформовано позивача про те, що вимоги третіх осіб, які заявлені до Банку на підставі зазначеного в даному повідомленні правочинів про набуття та/або часткове набуття права вимоги за договором/договорами банківського вкладу (депозиту) вкладників, що вже отримали відшкодування Фонду в межах суми, встановленої статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», задовольнятись Банком не будуть.

У зв`язку з вищевикладеним та вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, яким визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Так, згідно частин першої, другої статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

При цьому, у відповідності до частини 6 цієї статті, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно частини 5 статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

У відповідності до пунктів 3, 4 розділу ІІІ Положення № 14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Згідно пунктів 2, 4 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує загальний реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

За змістом частини 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відповідно до статей 2, 25 вказаного Закону для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти та рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що держава гарантує фізичним особам - вкладникам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фонду відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин:

1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних;

2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати;

3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн;

4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування;

5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників;

6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з викладеними правовими нормами чітко встановлено, що право на відшкодування коштів за рахунок Фонду мають виключно вкладники банку, тобто фізичні особи, які вступили у правовідносини із банком безпосередньо на підставі договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або є власниками депозитних іменних сертифікатів.

При цьому, жодних виключень з вказаного правила законодавством не передбачено.

Таким чином, лише набуття фізичною особою статусу вкладника банку є правовою підставою для включення її Уповноваженою особою до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

В свою чергу, судом було встановлено та проти чого не заперечують сторони, 17 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого (з урахуванням додаткової угоди №1 Договору про відстрочення права вимоги від 17 червня 2014 року, укладеної 5 грудня 2014 року) ОСОБА_1 передано право вимоги до ПАТ «КБ «Актив-Банк» щодо повернення частини вкладу за договором строкового вкладу «Актив прибутковий» в євро № ДФО-02-147169 у розмірі 12 567, 30 євро.

Листом від 19 червня 2014 року повідомлено ПАТ «КБ «Актив-Банк» про відступлення права вимоги ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , частину вкладу за договором №ДФО-01-147169 від 15 липня 2013 року.

При цьому, суд звертає увагу, що під час розгляду справи судом першої інстанції, апеляційної інстанції, судом касаційної інстанції та навіть на даний час, стороною позивача не було надано суду доказів, які підтверджують, що позивач є вкладником банку.

При цьому, суд звертає увагу, за договором відступлення права вимоги від 17 червня 2014 року позивач міг набути правовий статус кредитора ПАТ «КБ «Актив-Банк», а не вкладника у розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що виключає наявність правових підстав для отримання ним гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду та вказує на можливість звернення ним вимог в порядку черговості, згідно статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правовідносини, що виникли, за своєю суттю є відступленням права вимоги, що не надає достатніх і необхідних правових підстав для визнання особи вкладником банку і набуттям нею права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу за рахунок Фонду.

З огляду на це, суд зазначає, що позивач не є вкладником банку у розумінні чинного законодавства, а виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У спірних правовідносинах суд також враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Також, зважаючи на суб`єктний склад учасників цієї справи, предмет і підстави позову та встановлені судом фактичні обставини цієї справи, судом також враховуються висновки Верховного Суду у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 813/4448/15 у подібних правовідносинах, у якій Верховним Судом було зазначено наступне:

"17. Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи.

18. Відповідно до частини 3 статті 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

19. Так, у статті 512 Цивільного кодексу України визначені підстави заміни кредитора в зобов`язанні, відповідно до пункту 1 частини першої якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

20. Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 Цивільного кодексу України).

21. За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. Проте, укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у цьому випадку - договору банківського вкладу між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 . Відтак, на підставі договору про відступлення права вимоги позивачка не набуває статусу вкладника в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пов`язаного з цим статусом права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був учасником зобов`язання, в межах якого відбулось відступлення права вимоги.

22. Так, маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо його грошових зобов`язань позивачка стає кредитором цього банку. Водночас кредиторські вимоги ОСОБА_1 , які ґрунтуються на договорі про відступлення права вимоги, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які мають інше призначення і спрямування (відшкодування вкладникам коштів за їхніми вкладами).

23. При цьому, статусу вкладника фізична особа набуває лише у випадку укладення договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку, а також, якщо такі договори укладено на її користь. Набуття статусу вкладника у зв`язку з відступленням права вимоги за вкладом, заміни кредитора у зобов`язанні, що випливає із договору вкладу (рахунку, депозиту), чи придбання частини вкладу за договором купівлі-продажу, нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено.

24. З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не набула статусу вкладника банку, який має право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки обставини, з якими Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками, не існували, а саме на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних, ні особисто позивачем, ні будь-ким на його користь не укладався договір банківського вкладу.

25. Разом з тим, позивачка внаслідок укладення договору відступлення права вимоги набула статусу кредитора ПАТ «Енергобанк» та не позбавлена права заявити свої вимоги до банку саме як кредитор відповідно до положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

26. Зазначена правова позиція узгоджується з висновком викладеним Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 819/3047/15, від 8 серпня 2019 року у справі № 826/19560/15 та від 18 вересня 2019 року у справі № 819/3041/15 від 9 жовтня 2019 року у справі № 817/9/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 813/5385/15.".

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, керуючись вищевикладеним в сукупності, суд приходить до висновку, що Уповноваженою особою не допущено протиправної бездіяльності щодо не включення позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду згідно із вказаними договорами, та/або не надання додаткової інформації про позивача до Фонду, тому підстав для задоволення позовних вимог до Уповноваженої особи не має.

З цих мотивів, а також тому, що до Фонду не надходила інформація від Уповноваженої особи про включення позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги до Фонду про зобов`язання включити позивача до Загального реєстру вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова