Справа № 368/770/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року № 368/770/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Кагарлицького районного суду в Київській області з позовом до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві (03065, м. Київ, вул. Чумака 8-а), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність щодо не виплати вихідної допомоги при звільнені; стягнути з відповідача одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожні повні дванадцять календарних років служби.

Ухвалою Кагарлицького районного суду в Київській області від 17.08.2020 адміністративну справу № 368/770/20 передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду в порядку статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України. Провадження у справі судом не відкривалось.

Вказана справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду 11.09.2020 та після відповідної її реєстрації в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Панченко Н.Д .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на день звільнення зі служби в поліції йому не була виплачена одноразова грошова допомога, яка передбачена частиною 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з підстав не набуття права на отримання пенсії. Вважає, що його права були порушені відповідачем, оскільки законодавець не ставить в залежність отримання працівником одноразової грошової допомоги при звільненні з Національної поліції України від досягнення пенсійного віку, а єдиною значимою обставиною для отримання такої виплати є наявність вислуги 10 і більше років.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

08 жовтня 2020 року через канцелярію суду від Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що однією з обов`язкових умов виплати одноразової грошової допомоги при звільненні є наявність права особи на пенсію, оскільки позивач не набув права на отримання пенсії та звільнений за власним бажанням, він не має права на виплату одноразової грошової допомоги.

05 жовтня 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач не погодився з думкою відповідача, що викладена у відзиві, та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з 17 листопада 2006 року працював в службі органах внутрішніх справ та 06 листопада 2015 року був звільнений з органів внутрішніх справ по переводу до Національної поліції України.

07 листопада 2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції України та 31 травня 2018 року звільнений зі служби в Національної поліції України.

Наказом Управлінням поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві №85 о/с від 29 травня 2018 року лейтенанта ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Станом на день звільнення стаж служби позивача в поліції складає 12 років 05 місяців 16 днів.

Позивач звернувся до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві з заявою з приводу невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Проте 17.06.2020 листом за № Б-7/43/46/01-2020 Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» однією з обов`язкових умов виплати одноразової грошової допомоги є наявність права на призначення пенсії на підставі вказаного Закону, однак таке право у позивача відсутнє.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

У частині 2 статті 9 Закону прямо зазначено, що право на цю допомогу мають особи при звільненні за власним бажанням та при умові вислуги 10 років і більше.

Словосполучення «які мають право на пенсію за цим Законом», яке використано у частині 2 статті 9 Закону, не пов`язує виплату одноразової грошової допомоги з призначенням пенсії, а лише обмежує розповсюдження цієї соціальної гарантії на тих осіб, які зазначені у статті 1-2 Закону та взагалі мають право на набуття такої пенсії.

Не набуття права на пенсію осіб, визначених в частині другій статті 9 Закону, не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суду по справі №620/3639/18 в постанові від 04 квітня 2019 року.

Оскільки позивач був лейтенантом поліції, тобто особою, визначеною у статті 1-2 Закону, має вислугу більше 10 років та звільнився за власним бажанням, він має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а тому позовні в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні дванадцять календарних років служби.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошової допомоги, то суд звертає увагу, що позивачем не надано чіткого розрахунку такої суми, в тому числі із зазначенням усіх складових грошового забезпечення, які повинні приймати участь у такому розрахунку, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості надати ґрунтовні пояснення щодо такої суми, а у суду відсутні правові підстави здійснювати такі нарахування самостійно замість сторін у справі.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові виграти, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві щодо не виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) вихідної допомоги при звільненні.

Зобов`язати Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні дванадцять календарних років служби.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 27.11.2020.

Суддя Панченко Н.Д.