Справа № 460/5059/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2020 року м. Рівне №460/5059/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання М.С. Боймиструк та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Слюсар А.М.,

третьої особи відповідача: представник Гордійчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області (далі - відповідач, Рівненський ОМТЦК та СП) про:

- визнання бездіяльності Рівненського ОМТЦК та СП, що полягає у відмові призначити (здійснити відповідні процедури передачі і формуванні пакету документів до відповідних органів призначення пенсії) військову пенсію у розмірі 80% посадового окладу (відповідно військово-облікової спеціальності водій-контрактник 4-го року служби) з відповідними надбавками;

- зобов`язання Рівненського ОМТЦК та СП призначити (здійснити відповідні процедурні дії - формування і передачі пакету документів до відповідного органу нарахування) пенсію відповідно ст. 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 80% (для інваліда Армії 2 групи з 1984 року) посадового окладу військового контрактної служби 4-го року облікової спеціальності водій (10689*0,8 = 8 690,4 грн.) і не менше 255% прожиткового мінімуму (як вимоги у постанові Верховного Суду).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що з 1984 року він є інвалідом Радянської армії 2 групи, однак не отримує пенсії у належному розмірі. Для призначення пенсії відповідно до статті 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 80 відсотків (для 2 групи інвалідності) військовослужбовця контрактної служби 4-го року, та не менше 255 відсотків прожиткового мінімуму відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №658, позивач звернувся із відповідними заявами до відповідача. До заяв були додані всі необхідні документи, які, на переконання позивача, підтверджують його право на призначення пенсії у зазначеному вище розмірі. Проте, відповідач відмовив у призначенні (передачі необхідного пакету документів до відповідного пенсійного органу) пенсії позивачу. Вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що порушує положення пенсійного законодавства, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.07.2020 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою суду від 28.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою суду призначено підготовче засідання у справі на 14.09.2020.

25.08.2020, в межах встановленого судом строку, відповідач надав суду відзив на позовну заяву, за змістом якого вважає адміністративний позов безпідставним та необґрунтованим. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України "По пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мають звільнені зі служби категорії осіб (військовослужбовців), перелік яких визначений статтею 1-2 вказаного Закону. Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 05.08.1981 по 18.12.1984 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Радянській армії рядовим. У зв`язку з цим, позивачу призначена пенсія по інвалідності як особі, яка набула інвалідності під час проходження військової строкової служби відповідно до Закону України "По пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Разом з тим, підставою для оформлення відповідачем документів щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років або по інвалідності є надання відповідного пакета документів.

За таких обставин, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 14.09.2020 до участі справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (), далі - ГУ ПФУ, підготовче засідання у справі відкладено до 25.09.2020.

У підготовчому судовому засіданні 14.09.2020 позивач підтримав заявлені ним вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача щодо позовних вимог заперечив, заявив клопотання про витребування додаткових доказів по справі, необхідних для належного встановлення обставин, з приводу яких виник даний спір.

У судовому засіданні 25.09.2020 представником третьої особи надано письмові пояснення на позовну заяву, за змістом яких пенсійний орган не визнав позовні вимоги у повному обсязі з огляду на їх безпідставність. В обґрунтування своїх пояснень вказав, що з 18.12.1984 Управлінням праці Рівненського міського відділу соціального забезпечення позивачу призначено пенсію на умовах законодавства, що діяло на момент її призначення, як інваліду Радянської армії II групи, а з 01.01.1992 пенсійне забезпечення інвалідів армії проводиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ від 09.04.1992 № 2262-XII. З 01.07.2002 ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України. При цьому, зазначив, що згідно з документами, які підтверджують обставини проходження позивачем військової служби, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Радянській армії зі званням рядового. А тому, посилаючись на положення статей 21, 22, частин першої та другої статті 43 Закону №2262, ГУ ПФУ вказує на відсутність підстав для призначення (перерахунку) пенсії позивачу як особі, що проходила надстрокову службу, оскільки, згідно з документами пенсійної справи ОСОБА_1 , йому призначена пенсія по інвалідності, як особі, що набула інвалідності під час проходження військової строкової служби відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Крім того, зауважив, що до ГУ ПФУ від Рівненського ОМТЦК та СП не надходив пакет документів для призначення позивачу пенсії як того вимагає Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1. З огляду на наведене, ГУ ПФУ просило суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 25.09.2020 підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 12.10.2020.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді в період з 05.10.2020 по 20.10.2020, що підтверджується матеріалами адміністративної справи, ухвалою суду від 21.10.2020 розгляд справи по суті призначено на 20.11.2020.

У судовому засіданні 20.11.2020 позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник ГУ ПФУ щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у поясненнях щодо позову.

Розглянувши заяви по суті справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

В період з 05.08.1981 по 18.12.1984 ОСОБА_1 проходив навчання у Сімферопольському вищому військово-політичному будівельному училищі (далі - СВВПБУ), у зв`язку з чим набув статусу курсанта. Відповідно до облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_1 , тоді ж позивачу було присвоєно військове звання рядового з посадовою кваліфікацією водій автомобілів (а.с. 75). При цьому, період з 05.08.1981 по 18.12.1984 зараховано до часу строкової військової служби позивача у Радянській армії, що підтверджується витягом з належної ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Згідно зі Свідоцтвом про хворобу від 31.10.1984 №249, виданим Кримською обласною психлікарнею №1, під час навчання у СВВПБУ ОСОБА_1 отримав травму, у зв`язку з якою за рішенням військово-лікарської комісії був визнаний непридатним до військової служби з наступним зняттям з військового обліку (а.с.78).

У зв`язку з цим, 18.12.1984 позивача було звільнено з військової служби в запас на підставі статті 4 гр. ІІ наказу МО СРСР від 03.09.1973 №185 з наступним направленням на військовий облік до Рівненського військового комісаріату м. Рівне, що підтверджується випискою з військового квитка ОСОБА_1 .

Крім того, з 18.12.1984 Управлінням праці Рівненського міського відділу соціального забезпечення ОСОБА_1 було призначено пенсію на умовах чинного тоді законодавства, як інваліду Радянської армії II групи.

З 01.07.2002 позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України, отримує пенсію по інвалідності - інвалід армії ІІ групи, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ від 28.12.2019 №4475/02.16 (а.с. 5) та не заперечується позивачем.

18.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського ОМТЦК та СП із заявою про призначення йому пенсії відповідно до військово-облікової спеціальності водій автомобілів, з урахуванням проходження ним військової служби у період з 1981 по 1984 роки та висновків рішення Верховного Суду від 24.02.2020, до якої долучив наступні документи: рішення Верховного Суду від 24.02.2020; копії паспорта; копію РНОКПП; довідку про службу №359; копію заяви від 13.12.2017; довідку ВТЄК про інвалідність армії ІІ групи з 1984 року; акт судово-медичного дослідження від 28.12.2012; довідку №4475/02.16; довідку від 27.01.2020 про військову спеціальність (а.с.18).

Відповідач листом від 28.05.2020 №1/502 відмовив у призначенні (перерахунку) пенсії позивача, оскільки право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України "По пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мають звільнені зі служби категорії осіб (військовослужбовців), перелік яких визначений статтею 1-2 вказаного Закону. При цьому вказав, що згідно з довідкою Рівненського ОМТЦК та СП, у період з 05.08.1981 по 18.12.1984 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Радянській армії рядовим. У зв`язку з цим, позивачу призначена пенсія по інвалідності як особі, яка набула інвалідності під час проходження військової строкової служби відповідно до Закону України "По пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Разом з тим, підставою для оформлення відповідачем документів щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років або по інвалідності є надання відповідного пакета документів.

15.06.2020 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою призначення йому пенсії відповідно статті 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 80 відсотків (для інваліда Армії 2 групи з 1984 року) посадового окладу військового контрактної служби 4-го року облікової спеціальності водій-автомобілів, до якої долучив копії документів, аналогічних додаткам первинно поданої ним заяви (а.с. 22).

Проте, листом від 25.06.2020 №1/550 відповідач повторно відмовив у призначенні (перерахунку) пенсії позивача з підстав, викладених у листі Рівненського ОМТЦК та СП від 28.05.2020 №1/502 (а.с. 23).

Вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Основного Закону).

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1058-ІV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

При цьому, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-XII, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності (частина друга статті 1 Закону № 2262-XII).

Згідно з статтею 1-2 Закону № 2262-XII, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

У процесі дослідження матеріалів справи судом встановлено, що в період з 05.08.1981 по 18.12.1984 позивач проходив строкову військову службу у Радянській армії, до якої прирівнювалось навчання курсантів у вищих військових навчальних закладах Союзу Радянських Соціалістичних Республік. Зазначене також підтверджується положеннями чинного тоді законодавства, зокрема статті 11 Закону "Про загальний військовий обов`язок" від 12.10.1967.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у первинній редакції) встановлювалось, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Наведене узгоджується з нормами частини одинадцятої статті 25 чинної редакції Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII та положеннями пункту 64 Положення про проходження військової служби (навчання) курсантами вищих військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) Служби безпеки України, відповідно до яких у строк військової служби військовослужбовцям зараховується тривалість, зокрема, військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти із розрахунку два місяці служби (навчання) за контрактом - за один місяць строкової військової служби.

З огляду на викладене, суд зауважує, що на час звільнення з військової служби у Радянській армії (1984 року) та на день звернення до відповідача із заявами про призначення (перерахунок) пенсії позивач перебував у статусі оосби, звільненої з дійсної строкової служби.

Так, відповідно частини першої статті 43 Закону № 2262-XII, пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Особам із числа військовослужбовців строкової служби, які до призову на строкову військову службу та після звільнення з військової служби не працювали і не перебували на військовій службі за контрактом, та членам їх сімей пенсії встановлюються у мінімальних розмірах, передбачених відповідно статтями 22 і 37 цього Закону (частина друга статті 43 вказаного Закону).

Згідно з абзацом 3 статті 21 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Абзацом 3 статті 22 цього Закону встановлено, що мінімальні розміри пенсій по інвалідності встановлюються особам з інвалідністю з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - у розмірі 110 відсотків, II групи - 105 відсотків, III групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії як військовослужбовцю, який набув інвалідності у зв`язку з проходженням надстрокової служби або військової служби за контрактом, оскільки набуття позивачем інвалідності відбулося саме під час проходження ним строкової військової служби.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на положення статті 20 Закону № 2262-XII та статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як на підставу призначення (перерахунку) відповідачем належної йому пенсії, оскільки вказані законодавчі норми встановлюють критерії (ознаки) для визначення військовослужбовців як осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII. Водночас, як встановлено вище судом, інвалідність позивача набута саме у зв`язку з проходженням строкової військової служби, у зв`язку з чим підстави для віднесення його до іншої категорії військовослужбовців відсутні.

Пунктом 1 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389 (далі Положення № 389) передбачено, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території. Військові комісаріати утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи, крім районних, міських, районних у містах, можуть утворюватися, зокрема, об`єднані районні військові комісаріати для обслуговування кількох районів чи районів у містах обласного значення або районів і міст районного значення чи кількох районів у містах обласного значення та району (районів).

Обласні військові комісаріати, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, забезпечують оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил (абзац 10 пункту 10 Положення № 389).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі Порядок № 3-1).

Так, відповідно до пункту 1 Порядку № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-XII, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України. Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Пунктом 6 Порядку № 3-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення. У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою. Пенсії призначаються у строки, визначені в статті 50 Закону №2262-XII.

Для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії; грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону № 2262- XII; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта (пункт 7 Порядку № 3-1).

Згідно з пунктом 12 Порядку № 3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (пункт 17 Порядку № 3-1).

З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що Рівненський ОМТЦК та СП наділений повноваженнями на підготовку, оформлення та подання, за зверненням особи, до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону № 2262-XII. При цьому, підставою для вчинення таких дій є наявність визначених Законом № 2262-XII умов (обставин) для призначення (перерахунку) пенсії особи, їх належне документальне підтвердження, а також фактичне звернення особи із заявою про призначення (перерахунок) пенсії, до якої долучено перелік документів, визначених пунктом 7 Порядку № 3-1.

Водночас, позивач при зверненні до відповідача із заявами від 18.05.2020 та 15.06.2020 не надав достатніх доказів (документів) на підтвердження наявності визначених Законом № 2262-XII підстав для призначення (перерахунку) належної йому пенсії.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що рішення про відмову позивачу в призначенні (оформленні та передачі документів до пенсійного органу) пенсії прийняте відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, та з дотриманням положень чинного законодавства, у зв`язку з чим такі дії слід визнати правомірними.

Поміж тим, позивач просив суд зобов`язати відповідача призначити (здійснити відповідні процедурні дії - формування і передачі пакету документів до відповідного органу нарахування) йому пенсію з урахуванням висновків та обставин, встановлених у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 по справі №757/46909/15-а.

Судом встановлено, що предметом спору в адміністративній справі №757/46909/15-а були вимоги позивача до Кабінету Міністрів України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з проходженням військової служби.

Водночас, суд зауважує, що виплата одноразового грошового відшкодування внаслідок травми (захворювання), отриманої під час проходження військової служби, є окремою самостійною гарантією відповідної категорії осіб, правове регулювання якої передбачено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, та не стосується предмета даного спору, у зв`язку з чим вказані доводи позивача не заслуговують на увагу суду.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат, у відповідності до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області (вул. Грабника, 2, м. Рівне, 33023, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27 листопада 2020 року.

Суддя С.А. Борискін