Справа № 200/7684/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 листопада 2020 р. Справа №200/7684/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2015 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати заборгованість по щомісячним страховим виплатам за минулий період з 01 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, які належали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Селидівським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області протиправно не були нараховані та виплачені страхові виплати, за життя чоловікові позивачки ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державної нотаріальної контори від 16 грудня 2019 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що згідно повідомлення ФСС, нарахування страхових виплат спадкодавцю не проводилось - з 01 травня 2015 року.

Посилаючись на те, що протиправно не нараховані та невиплачені суми страхових виплат її чоловікові за життя, увійшли до складу спадщини після його смерті, та належать позивачці як спадкоємцю першої черги, наполягала на задоволенні позовних вимог.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив просити задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши про те, що постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові, від 30 квітня 2015 року, чоловікові позивачки ОСОБА_2 , були припинені всі страхові виплати по справі, - з 1 травня 2015 року, у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку із чим, будь-яка заборгованість по страховим виплатам з вказаного періоду у Фонду відсутня.

Після припинення страхових виплат та по день смерті, потерпілий ОСОБА_2 за продовженням страхових виплат до відділень відповідача не звертався, та страхові виплати йому не нараховувались.

Також відповідач зазначив, що пред`явлені позивачкою позовні вимоги повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зважаючи на те, що заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Згідно із копією свідоцтва про укладення шлюбу, Серія: НОМЕР_1 , 21 квітня 1972 року, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що здійснений актовий запис № 707. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 здобула прізвище - ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно із копією постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові, від 30 квітня 2015 року № 0556/50878/7 «Про зняття з обліку потерпілого», зазначено, що потерпілий ОСОБА_2 перебуває на обліку з 01 квітня 2001 року.

Постановлено: 1. Зняти з обліку справу потерпілого ОСОБА_2 номер справи 50878, у зв`язку із закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Дата зняття з обліку справи - 30 квітня 2015 року.

2. Припинити всі страхові виплати по справі, - з 01 травня 2015 року.

Згідно із копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

За змістом повідомлення Селидівського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 25.10.2019 року №02-13/1399, наданого на запит державного нотаріуса Першої краматорської Державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уваровій Г.І., з 01 травня 2015 року ОСОБА_2 відділенням не проводилось нарахування страхових виплат у зв`язку із закінченням строку дії довідки ВПО (а.с. 18).

Згідно із копією постанови завідуючої Першої краматорської Державної нотаріальної контори Уварової Г.І., від 16 грудня 2019 року № 6036/02-31, Про відмову у вчинення нотаріальної дії, за наслідками розгляду заяви позивачки ОСОБА_1 , про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на нараховану суму страхових виплат, що зберігаються в Фонді соціального страхування України Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій області Селидівського міського відділення, після смерті її чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до майна якого вона є спадкоємцем, та документів, які для цього подані, було встановлено, що спадкоємець не подав до нотаріальної контори документів, що підтверджують наявність суми страхових виплат, що зберігаються в Фонді. Згідно довідки ФСС України УВДФ в Донецькій області Селидівського міського відділення №02-13/1399 від 25.10.2019 року, з 01 травня 2015 року відділенням не проводилось нарахування страхових виплат на ім`я померлого ОСОБА_2 . У зв`язку із наведеним, вирішено відмовити у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 17).

Вищевказані обставини не є спірними у цій справі.

Позивачка переконана, що має право на одержання страхових виплат, на які за життя, та по день смерті, мав право її чоловік, однак не отримав з вини відповідача, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною десятою статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІУ визначено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

У відповідності до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України також передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 522/19647/17.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові, від 30 квітня 2015 року № 0556/50878/7 «Про зняття з обліку потерпілого», знята з обліку справа потерпілого ОСОБА_2 , номер справи 50878, - у зв`язку із закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Дата зняття з обліку справи - 30 квітня 2015 року. Припинено всі страхові виплати по справі, - з 01 травня 2015 року.

Доказів оскарження вказаної постанови безпосередньо потерпілим ОСОБА_2 , її скасування у встановленому законом порядку, сторонами не надано.

Тобто, відсутні докази існування спору/незгоди між потерпілим та відділенням фонду, щодо припинення нарахування йому страхових виплат починаючи з травня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, спір про право одержання таких страхових виплат.

Оскільки відповідачем потерпілому було припинено не лише виплату страхових виплат, а і взагалі їх нарахування, то відсутні суми страхових виплат за спірний період з 01 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, а отже відсутні суми, які у розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України, належали б спадкодавцеві, та підлягали би передачі членам його сім`ї, чи увійшли би до складу спадщини.

Як вже було зазначено вище, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю (Постанова ВС від 30.10.2018 у справі № 522/19647/17).

У відповідності до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права.

Поняття особистого немайнового права визначено статтею 269 Цивільного кодексу України, за приписами якої особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно вимог частини першої статті 270 Цивільного кодексу України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

За приписами частини другої та третьої цієї статті, цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Частиною першою статті 272 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

У своїх позовних вимогах, позивачка просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування щомісячних страхових виплат її чоловікові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2015 року.

Як встановлено з матеріалів справи, припинення нарахування щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 відбулося шляхом ухвалення суб`єктом вданих повноважень відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові, 30 квітня 2015 року Постанови № 0556/50878/7 «Про зняття з обліку потерпілого».

Отже, оскаржувані позивачкою дії суб`єкта владних повноважень полягали саме в ухваленні та застосуванні вищевказаного рішення.

Постанова відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові, від 30 квітня 2015 року № 0556/50878/7, про припинення страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 є актом індивідуальної дії, оскільки стосується прав та інтересів безпосередньо особи, до якої застосований такий акт.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати заборгованість по щомісячним страховим виплатам за спірний період ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є похідними від вирішення питання правомірності/законності припинення страхових виплат на підставі вищевказаного акту індивідуальної дії, який у свою чергу, міг бути оскаржений виключно особою відносно якої підлягав застосуванню, права якої зачіпав/порушував, так само як і відповідні дії суб`єкта владних повноважень щодо припинення страхових виплат.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази того, вищевказана постанова від 30 квітня 2015 року № 0556/50878/7 «Про зняття з обліку потерпілого», будучи індивідуальним актом, розповсюджувала свою дію, чи будь-яким чином зачіпала/впливала на права позивачки, однаково як і оскаржувані позивачкою дії відповідача щодо припинення нарахування страхових виплат її чоловікові, - відсутні.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в ч. 2 ст. 19 КАС України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених п. 9, 10 ч. 1 цієї статті.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Суд зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Право на оскарження рішення дій, (індивідуального акта), бездіяльності суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої їх вчинено, прийнято, допущено, або щодо прав, свобод та інтересів якої воно стосується.

Суд зазначає, що оскаржувані позивачкою дії відповідача по припиненню страхових виплат за життя її чоловікові, які вчинені/пов`язані із застосуванням акту індивідуально дії - постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові, від 30 квітня 2015 року № 0556/50878/7 Про зняття з обліку потерпілого ОСОБА_2 , які за життя потерпілим жодним чином не оскаржувались, не порушували та не породжували для ОСОБА_1 жодних прав та обов`язків, та стосувалися виключно суб`єктивних прав її чоловіка, що відповідно не надає позивачці права на їх оскарження, тобто права на звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Суб`єктивне право на оскарження спірних у цій справі дій суб`єкта владних повноважень щодо припинення страхових виплат, із похідною вимогою про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати заборгованість по щомісячним страховим виплатам які належали ОСОБА_2 , - припинено з настанням смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилання відповідача на те, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку із тим, що дані відносини пов`язані з набуттям та реалізацією позивачкою майнових прав в порядку спадкування, суд не приймає. Як вже було зазначено вище, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю (Постанова ВС від 30.10.2018 у справі № 522/19647/17).

На переконання суду, з огляду на зміст пред`явлених позивачкою позовних вимог, та встановлені обставини, даний позов є таким, що взагалі не підлягає судовому розгляду, оскільки є позовом, в якому заявником обраний спосіб захисту, для якого законом встановлене обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом, суб`єктивне право якого було порушене.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, пункт 1 частини 1 статті 238 КАС України встановлює, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із частиною 2 цієї статті, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При цьому суд роз`яснює, що положеннями пункту 5 частини 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, за клопотанням позивачки, сплачена нею за звернення до суду із даним позовом сума судового збору, у розмірі 840,80 грн. може бути повернута ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Роз`яснити в цій ухвалі, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров