Справа № 540/2224/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2224/19
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Цехмейстренко Ю.В.,

за участю:

представника апелянта Козлов А.А.

представника позивача Горяшко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі № 540/2224/19 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень: від 30.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість основний платіж на суму - 1 111 829, 90 грн та застосовані штрафні санкції на суму 277 957,47 грн; від 30.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 401972,06 грн основного платежу та застосовані штрафні санкції на суму 100493,02 грн; від 30.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 33497,68 грн. та застосовані штрафні санкції на суму 8374,42 грн; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.09.2019 № на суму 146 590,17 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2019 № 000283305, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 146 590,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що гр. ОСОБА_2 на банківський рахунок в ПАТ Райффайзен банк Аваль протягом 2017 року вносила частину виручки від продажу товарів здійснених за готівку та проведеної через належним чином зареєстровані реєстратори розрахункових операцій.

Посилаючись на частину 3 пункту 9 Постанови НБУ від 12.11.2003 №492 Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття клієнтів банків-резидентів і нерезидентів позивач стверджує, що операції за рахунками клієнтів фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника, або за його дорученням на підставі довіреності.

Неправомірним вважає позивач і висновки відповідача про неправомірне віднесення до складу витрат 600 грн. нібито сплачених за охорону приватного будинку. Позивач стверджує, що ці кошти були сплачені за послуги зв`язку. Окрім того , у додаткових поясненнях позивач наполягав, що кошти сплачені ФОП ОСОБА_3 у сумі 1550,00 грн хоч і були записані до книги обліку доходів та витрат, але не були включені до "Інших витрат" (гр.7) додатку ф.2 до податкової декларації про майновий стан за 2017 рік.

Заперечує також позивач проти методики відповідача щодо визначення витрат на придбання товарів із застосуванням середнього розміру торгівельної націнки та використання цих обчислень для визначення розміру податкового кредиту за 2017-2018 рік. Стверджує, що середній розмір націнки 6,9 % не відповідає дійсності, оскільки більша частина продажу товарів здійснювалась із націнкою 4,3 та 4,6 %, і така націнка на одинакові товари була різна виходячи з того, що товар придбавався у різних постачальників.

Позивач зазначає, що форма книги обліку доходів та витрат затверджена Наказом Міндоходів України від 16.09.2013 № 481 не передбачає відображення залишків нереалізованих товарів на кінець звітного податкового періоду.

Поняття Запаси визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку Запаси, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.10.1999 № 246, при цьому дія цього Положення відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-ХІУ не поширюється на фізичних осіб підприємців.

Позивач просить суд скасувати спірні податкові повідомлення рішення, рішення про застосування фінансових санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Відповідач проти позову заперечував, наполягав на правомірності висновків акту перевірки № 390 і просив відмовити позивачеві у задоволені його позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Херсонський окружний адміністративний суд рішенням від 10 березня 2020 року позовні вимови задовольнив повністю.

Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 30.09.2019 № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій від 30.09.2019 № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2019 № Ф-000283305.

Стягнув з Головного управління державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9 605,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, фактично відтворив обставини порушення позивачкою вимог податкового законодавства , викладених в Акті перевірки, посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав чіткого та обґрунтованого аналізу позиції відповідача.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимога про сплату боргу складені на підставі висновків акту про результати документальної планової виїзної перевірки від 18.07.2019 №390/21-22-13-05/ НОМЕР_1 (далі акт № 390) з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За висновками Акта перевірки №390 встановлені наступні порушення:

- пункту 164.1.3, пункту 164.1 статті 164 та пункту 177.2, пункту 177.4, пункту 177.10 статті 177 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, внаслідок заниження фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті в бюджет за перевіряємий період на загальну суму 401 972, 06 грн. (у т.ч. у 2017 рік на суму 364 184,95 грн. та у 2018 році на суму 37787,12 грн.);

- підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 177.10 статті 177 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, дотримання норм Наказу «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, а саме неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за 2016-2018 рр.

- пункту 164.2. ст.164 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755- VI зі змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_1 занижено ПДФО з доходів, що нараховуються (виплачуються) громадянам податковим агентом у вигляді заробітної плати за листопад 2017 року на 463,68 грн.;

- статті 51, з урахуванням вимог пункту 119.2 статті 119 ПК України від 02.12.2010 року №2756 зі змінами та доповненнями, встановлено не відображення відомостей про виплачені доходи у розрахунку за формою 1-ДФ за 4 кв. 2017 року найманому працівнику ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2 ) у сумі 2576.0 грн. та не подання відомостей про нараховану заробітну плату ОСОБА_4 у І кварталі 2018року за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року у сумі 30555.0 грн., що призвело до зменшення податкових зобов`язань найманого працівника ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2 ) при визначенні таких зобов`язань у відповідних періодах;

- пункту 2 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" занижено суму єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу фізичної особи - приватного підприємця у перевіряємому періоді на 146590,17 грн. (у т.ч. у 2017 році на суму 100405,91 грн. та у 2018 році на 46184,25 грн.);

- підпункту 1 пункту 2 статті 6 Розділу II та пп.1 п.1, статті 7, частини 5 статті 8 розділу III Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ФОП ОСОБА_1 занижено зобов`язання з єдиного соціального внеску у перевіряємому періоді на 3107,72 грн. (у т.ч. 03.2017 - 352 грн., 12.2017 - 566 грн., 11.2018 - 2189,00 грн.)

- пункту 184.7 ст.184 та п.187.1 ст.187 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ ФОП ОСОБА_1 занижено ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет у первіряємому періоді на 1 111 829,89 грн. податку, а саме: - у грудні 2017 року не задекларовано 489792,83 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; - у вересні 2018 року не задекларовано 215012,00 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; - у жовтні 2018 року не задекларовано 284118,00 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; - у листопаді 2018 року не задекларовано 9473,00 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; - у грудні 2018 року не задекларовано 113434,06 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет;

- статті 168 та підпунктів 1.2 - 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ, встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 військового збору у перевіряємому періоді на 33 497,67 грн. (у т.ч. на 30348,75 грн. - у 2017 році та на 3148,93 грн. у 2018 році);

- підпунктів 168.1.2 та 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 та п.п.1.2 п.16 прим. 1 розд. XX ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ внаслідок заниження ФОП ОСОБА_1 суму податкових зобов`язань з військового збору на 38,64 грн. у грудні 2017 року;

- пункту 63.3 статті 63 ПК України ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20 - ОПП за 2017- 2018 рр. не подано;

- пункту 121.1 статті 121, пункту 177.10 ст.177 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ, а саме в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх завірених копій при здійсненні податкового контролю, а саме відсутність документів первинного обліку у частині підтвердження собівартості реалізованих тютюнових виробів (стрічок касових апаратів, видаткових накладних тощо).

Претензії перевірючих полягали у наступному.

Щодо ненадання Форми 20 ОПП:

В порушення п.63.3 ст.63 ПК України ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20 - ОПП за 2017- 2018 рр. не подано.

Щодо залишків товарно-матеріальних цінностей.

Згідно статті 3 Закону України від 06.07.95 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції Законів № 2156-111 від 21.12.2000, №569-VIII від 01.07.2015 встановлено: «Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі ... при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, .... а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Перевіркою встановлено надходження на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 торгівельної виручки від кінцевого споживача громадянки ОСОБА_2 на загальну суму 1 716 000,00 грн.:

Так, на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду особисто ФОП ОСОБА_1 та найманими працівниками проводилось внесення торгівельної виручки, яка проведена через РРО. Вказані суми вдруге до складу загального отриманого доходу від підприємницької діяльності не включались.

ФОП ОСОБА_1 має право отримувати доходи від здійснення підприємницької діяльності готівковою (через РРО) та безготівково (шляхом отримання доходу безпосередньо на розрахунковий рахунок.

Здійснення оплати кінцевим споживачем ОСОБА_2 вартості отриманих товарів (послуг) безпосередньо на розрахунковий рахунок приватного підприємця ФОП ОСОБА_1 є фінансово-господарською операцією у межах діючого законодавства.

Загальна сума виручки, що внесена на розрахунковий рахунок Позивача, громадянкою ОСОБА_2 становить 2 059 200,00 грн. (з ПДВ), що є доходом від здійснення підприємницької діяльності у безготівковій формі.

Факт надходження торгівельної виручки на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 підтверджується платіжними дорученнями банку, відповідно яких здійснювалось зарахування коштів на банківський розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 . Інших первинних документів (видаткових накладних, договорів, актів виконаних робіт або наданих послуг) стосовно фінансово-господарських відносин з покупцем ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 до документальної перевірки не надано.

За результатами документальної перевірки встановлено надходження на банківський розрахунковий рахунок платника загальної системи оподаткування ОСОБА_1 торгової виручки від громадянки ОСОБА_2 у сумі 2059200,00 грн. (з ПДВ).

Стосовно правильності визначення витрат.

До документальної перевірки у підтвердження понесених витрат ФОП ОСОБА_1 було надано книгу обліку доходів та витрат, що зареєстрована ФОП ОСОБА_1 у податковому органі за №4283 від 25.10.2013 року, у відповідній графі якої (гр № 8) за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, здійснювались записи про витрати, понесені у ході отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку ф.2 до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік встановлено безпідставне віднесення до витратної частини декларації «Інші витрати», перелік яких наведено у таблиці №26 акту на загальну суму 2150,00 грн.

Щодо визначення собівартості реалізованих тютюнових виробів.

У порушення пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV ПК України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати, ...» фізичні особою - підприємцем ОСОБА_1 у графі 5 Книги не зазначено жодного реквізиту документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, у графі 6 ФОП ОСОБА_1 відповідні показники теж не зазначені.

На письмовий запит Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 20.06.2019 , отриманий платником податків ОСОБА_1 20.06.2019 під особистий підпис та на запит Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 09.07.2019 року №2896/ФОП/21-22-13-05, відправлений на електронну поштову скриньку платника, підтверджуючих первинних документів щодо кількості, асортименту та ціни продажу товарів за перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 надано до перевірки не було.

ФОП ОСОБА_1 у підтвердження понесених витрат у частині собівартості реалізованого товару до документальної перевірки було надано видаткові накладні постачальника тютюнових виробів у повному обсязі.

За результатами документальної перевірки первинних документів, а саме податкові накладні постачальника тютюнових виробів було встановлено, що вказані первинні документи містять МЦР (без Акцизного Збору) при цьому продажна ціна, що вказана у видаткових накладних та на кожній пачці тютюнових виробів, що закуплені для продажу відрізняється від ціни постачальника (собівартості) на 6,9 % (Без ПДВ).

Враховуючи вищенаведене, за результатами документальної перевірки визначено, що при націнці 6,9 % ФОП ОСОБА_1 було допущено безпідставне завищення задекларованих витрат без документального підтвердження.

Таким чином, за результатами документальної перевірки правильності декларування понесених витрат встановлено неправомірне включення ФОП ОСОБА_5 до складу валових витрат, витрати на придбання ТМЦ та «Інші витрати» на 307249,70 грн. у 2017 році, на 209928,43 грн. у 2018 році.

Щодо виплати заробітної плати найманому працівникові ОСОБА_4 у листопаді 2017 року у сумі 2576,00 на картковий рахунок без оподаткування.

Згідно платіжного доручення банку від 04.12.2017 №1234 ФОП ОСОБА_1 було перераховано 2576,00 грн. на картковий рахунок з призначенням платежу: Для зарахування ОСОБА_4 НОМЕР_2 карта НОМЕР_3 зарплата 11/17. Вказані кошти у листопаді 2017 року за відомістю нарахування заробітної плати нараховані не були, у розрахунку за формою 1-ДФ за 4 кв. 2017 року не включені та у звіті з ЄСВ за листопад 2017 року не задекларовані.

За результатами документальної перевірки встановлено, що в порушення вимог п.164.2. ст.164 ПК України позивачкою не нараховані відповідні податкові зобов`язання , внаслідок нарахування на особистий картковий рахунок найманого працівника ОСОБА_4 доходу сумі 2576,00 грн.

Надлишково виплаченої суми за результатами обліку приватного підприємця ФОП ОСОБА_1 нарахованої та виплаченої заробітної плати найманому працівнику ОСОБА_4 станом на 01.01.2018 року не задокументовано.

Щодо податку на додану вартість .

За даних системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України по контрагентам - покупцям встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 показника рядку №1.1 та рядку №9 гр. Б декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року №915085993 від 21.08.2016 р. на 813,60 грн. ПДВ.; за 2017 рік: в порушення п. 187.1 ст.187 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ ФОП ОСОБА_1 не включено до бази оподаткування ПДВ доходи, сплачені на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 покупцем товарів, робіт, послуг ОСОБА_2 , у зв`язку з чим занижено суму податкових зобов`язань у 2017 році на 343200,00 грн.

За результатами документальної перевірки дотримання вимог п. 184.7 ст.184 Кодексу «Якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях...» ФОП ОСОБА_1 у частині правильності та своєчасності декларування забов`зань з ПДВ у зв`язку з використанням закуплених для подальшої реалізації тютюнових виробів в неоподатковуваних ПДВ операціях, за умовами включення до складу податкового кредиту сум ПДВ при їх закупівлі у перевіряємому періоді встановлено наступне:

Згідно наданої інформації ФОП ОСОБА_1 залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 складали 774015,00 грн. (без ПДВ), а станом на 01.01.2018 року залишки товарно-матеріальних цінностей в обліку не визначено, і відповідно становлять 0,00 грн.

Пунктом 201.14 статті 201 розділу V Кодексу визначено, що платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 розділу II Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За результатами документальної перевірки встановлено також порушення приписів пункту 84.7 статті 184 та пункту 187.1 статті 187 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ внаслідок заниження позивачкою ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет у первіряємому періоді на 1 111 829,89 грн., а саме: у грудні 2017 року не задекларовано 489792,83 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; у вересні 2018 року не задекларовано 215012,00 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; у жовтні 2018 року не задекларовано 284118,00 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; у листопаді 2018 року не задекларовано 9473,00 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет; у грудні 2018 року не задекларовано 113434,06 грн. ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет.

На підставі викладених в Акті перевірки висновків податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу, а саме:

від 30.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість основний платіж на суму - 1 111 829, 90 гри та застосовані штрафні санкції на суму 277 957,47 грн,

- від 30.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 401972,06 грн основного платежу та застосовані штрафні санкції на суму 100493,02 грн,

- від 30.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 33497,68 грн. та застосовані штрафні санкції на суму 8374,42 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.09.2019 № на суму 146 590,17 грн,

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2019 № 000283305, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 146 590,17 грн.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, послалася на наведені в ній аргументи й просила її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час перевірки та у ході слухання справи не довів належним чином правомірність власних висновків, які стали підставою для складення оспорюваних рішень та дійшов висновку про необхідність їх повного скасування.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податковому кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

На підставі підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПКУ сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому за статтею 198 ПК України розмір дозволеного податкового кредиту визначається як сумарний вираз підтвердженого належним чином складеними та зареєстрованими податковими накладними з ПДВ, сплаченого постачальникам у зв`язку із придбанням товарів (робіт, послуг) призначених для використання у господарській діяльності платника податку.

За пунктом 184.7 статті 184 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

З приписами пункту 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745, в акті перевірки мають бути деталізовані обставини податкового правопорушення, зокрема, первинні документи, що підтверджують показники, які відображені платником податків у податковій звітності та використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансова, статистична та інша звітність, пов`язана з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладений на контролюючі органи.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 30.09.2019 № , яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану за 2017-2018 роки на 1 111 829,90 грн та нарахування штрафних санкцій в розмірі 277 957,47 колегія суддів зазначає про таке.

Претензії перевріяючих полягали у тому, що позивачка не задекларувала у грудні 2017 року - 489 732,83 грн ПДВ, у вересні 2018 року не задекларовано 215 012,00 грн, у жовтні 2018 року не задекларовано 284 118,00 грн ПДВ; у листопаді 2018 року 9 473,00 грн ПДВ; у грудні 2018 року не задекларовано 113 434,06 грн ПДВ;

За висновками акта перевірки заниження позивачкою ПДВ на суму 1 111 829,89 грн обґрунтовано тим, що в порушення пункту 187.1 статті 187 ПП України ФОП ОСОБА_1 не включила до бази оподаткування ПДВ доходи, а саме: сплачені на розрахунковий рахунок покупцем товарів, робіт, послуг громадянкою ОСОБА_2 , у зв`язку з чим занижено зобов`язань у 2017р на 343 200 грн (2 059 200 грн сума виручки в т.ч НДС 343 200 грн).

Також на думку перевіряючих за даними обліку ФОП ОСОБА_1 залишки ТМЦ станом на 01.01.2017 склали 774 015,00 грн у т.ч. ПДВ у розмірі -154 803,00 грн; отримано тютюнових виробів у сумі 10 650 249,51 грн (у т.ч. ПДВ 1 775 041,59 грн),собівартість реалізованих ТМЦ, як визначено у розділі 2.1.3. Акту становить 6 921 860,10 грн у тому числі 1 153 643,35 грн ПДВ.. З урахуванням відсутності за даними обліку ФОП ОСОБА_1 на 01.01.2018 залишків ТМЦ за результатами документальної перевірки встановлено: ФОП ОСОБА_1 використано закуплені для подальшої реалізації тютюнові вироби в неоподаткованих податком на додану вартість операціях у сумі 4 657 207,41 грн (у тому числі 776 201,23 грн ПДВ,

Отже, на переконання податкового органу, позивачкою в порушення пункту 184.7 статті 184 ПК України занижено базу оподаткування ПДВ вартості товару на суму 776 201.23 грн».

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив із того , що обов`язок доведення зміни напряму використання придбаних товарів покладається на податкові органи.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки законодавством України не передбачено форму такого обліку для фізичних осіб-підприємців, то позивач мав забезпечити ведення обліку товарних запасів у довільній формі у спосіб, який дозволяє відстежити оприбуткування товарів у кількісному та грошовому вимірах, їх продаж та кількісно-грошову оцінку залишків не реалізованих товарів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем практично весь продаж тютюнових виробів здійснено за готівку, яку оприбутковано через належним чином зареєстровані реєстратори розрахункових операцій. Для обліку готівкового продажу позивач використовував РРО моделі Mini-500.02.ME. За посібником з експлуатації цього РРО передбачається можливість отримати звіт з проданих товарів за обраний період.

На думку суду, незважаючи на відсутність у позивача обліку руху товарних запасів відповідач міг, виходячи із інших документів платника податку, обчислити розмір залишків цих товарів на кінець 2017 та 2018 років, обчислити достовірний розмір податкового кредиту позивача та уразі необхідності збільшити базу оподаткування на розмір нецільового використання придбаних товарів.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, згідно з пунктом 185.1 статі 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце яких розташоване на митній території України.

Згідно пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу , який постачається для потреб населення.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, а відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, /є факт постачання послуг платником податку.

Нормами пункту 198.1 статті 198 ПК України регламентовано, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту і, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені деклараціями, інтими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими у абзацом 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту; суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення ї накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових /розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників „мі застосовують касовий метод.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до п.п.191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємий період здійснювала торгівлю тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах. В результаті здійснення -фінансово-господарських операцій пов`язаних з придбанням та реалізацією ТМЦ в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивачем самостійно задекларовано податкові зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 3 112 096 грн (2017 - 1 257 602,00; 2018 -1 854 494,00) грн. На формування цих показників мало вплив здійснення операцій із придбанням товарно-матеріальних цінностей для подальшої реалізації і використання у межах господарської діяльності платника.

Відповідач не заперечує факт придбання ФОП ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей у перевіряємий період на суму 10 650 249,51 грн за 2017рік (у т.ч. ПДВ 1 775 041,59 грн; за 2018 рік - 11 354 858,10 грн, у т.ч. ПДВ 1 892 476,35 грн та віднесення податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість за операціями з придбання і у відповідних податкових періодах, проте ставить під сумніви, що придбані товари не використовувалися ФОП ОСОБА_1 в оподатковуваних операціях у межах господарської платника податків, так як відсутня інформація про залишки товару на кінець перевіряємого періоду, внаслідок чого ревізором самостійно було визначено собівартість в період 2017-2018 з націнкою 6,9 % внаслідок чого збільшилися витрати на закупівлю ТМЦ та відповідно ПДВ.

Висновки контролюючого органу про наявність зазначених вище порушень ґрунтуються на перегляді результатів підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за 2017-2018 здійсненого шляхом донарахування валового доходу фізичної особи-підприємця через визначення середньої торгівельної націнки в розмірі 6.9 % для реалізованого товару.

Проте, підстав, що зобов`язували б позивача визначати суми доходу, отримані від здійснення підприємницької діяльності із застосуванням середньої торгівельної оцінки та обґрунтованого у вказаних націнок відповідачем в акті не наведено.

Так, підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Таким чином, з метою об`єктивного встановлення стану залишків ТМЦ та їх руху у господарській діяльності позивачки у періоді, що перевірявся, ревізор мала право вимагати від проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей.

Втім, відповідач обмежився лише направленням запитів від 20.06.2019 та 09.07.2019р, з вимогою надати первині та інші документи, зокрема інформацію про залишки товарно-матеріальних них цінностей в кількісному та вартісному вигляді станом на 01.01.2017, 01.01.2018.

Доказів направлення відповідачем до позивача листа з вимогою здійснити інвентаризацію ТМЦ матеріали акта не містить.

Статтею 177 ПК України регулюється оподаткування доходів, отриманих особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали систему оподаткування.

Згідно зі пунктом 177.10 статті 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Але сама форма Книги обліку доходів і витрат не передбачає ведення ФОП обліку залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та відображення результатів обліку у книгах.

Зважаючи на викладене та те, що контролюючим органом під час проведення перевірки не досліджувалось питання відсутності фактичних залишків ТМЦ та їх реалізацію з урахуванням націнки, оскільки при визначенні залишків товарів інвентаризація проведена не була, колегія суддів погоджується по суті із доводами суду першої інстанції з того приводу, що висновки відповідача є необґрунтованими та не можуть слугувати для донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 30.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи осіб, що сплачуються за результатами річного декларування на суму 401 972,06 грн основного платежу та штрафні санкції на суму 100 493,02 грн слід зазначити про таке.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.3 статті 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як : податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).Не включаються до фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами звання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, кого харчування та послуг».

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, зазначено у пункті 177.4 статті 177 ПК України.

Визначаючи загальний оподаткований дохід, документально підтверджених витрат, з діяльністю ФОП ОСОБА_1 податковий орган дійшов висновку, що позивачкою в 2017 році безпідставно занижено загальну суму річного оподаткованого доходу в розмірі 1 716 000 грн.

Такий висновок обґрунтований тим, що згідно показників звітів реєстраторів розрахункових операцій сума виторгу складала 6 195 721,54 грн (без ПДВ), на рахунок позивачки у 2017 році надійшов дохід від надання «інших послуг» у сумі 105,33 грн (без ПДВ), а також дохід у вигляді торгової виручки від кінцевого споживача ОСОБА_2 на суму - 1 716 000 грн без ПДВ.

Таким чином, загальний оподаткований дохід (виручка у готівковій та безготівковій формі) від провадження господарської діяльності за 2017 рік позивачки складає - 8 016 826, 87 грн виходячи з розрахунку : РРО - 6 195 721,54 грн (без +1 716 000 грн ( без ПДВ) + 105 105,33 грн (без ПДВ).

Судом встановлено, ФОП ОСОБА_1 оприбуткування готівкових коштів у 2017 році здійснювалось у відповідності до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року (яке було чинним на момент виникнення спірних відносин; далі - Положення №637), вчасно, у повному обсязі, з використанням книги обліку розрахункових операцій (далі - КОРО).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 265/95-ВР (далі - Закон №265), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до статті 2 Закону №265 фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, ній реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам`яті; денний звіт - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, з його застосуванням.

Також за змістом статті 2 Закону № 265 книга обліку розрахункових операцій містить звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху ; коштів, товарів (послуг).

Аналогічне визначення КОРО наведено і в пункті 1.2 глави 1 Положення №637, в якому зазначено, що під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і ш обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Підприємці здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Підприємці облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (пункт 2.2 глави 2 Положення

Згідно з пунктом 7.15 глави 7 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення. Відповідно до пункту 2.6 глави 2 Положення уся готівка, що надходить до кас, має (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням с здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у і підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Відтак, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та відображення на їх підставі готівки у КОРО.

Об`єктом оподаткування фізичної особи підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця відповідно до пункту 177.2 статті 172 ПК України.

До складу загального оподатковуваного доходу зараховується виручка, що надійшла фізичній особі - підприємцю як в грошовій, так і в натуральній формі від провадження господарської діяльності, а саме: виручка у вигляді безготівкових грошових коштів, що надійшли на банківський рахунок чи в готівковій формі безпосередньо підприємцю чи його працівникам на місці здійснення розрахунків (в т.ч. відсотки банку); виручка в натуральній (негрошовій формі); суми штрафів і пені, отримані від інших суб`єктів підприємництва за договорами цивільно-характеру за порушення умов договорів та інші доходи, які пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Отже, власні кошти, які фізична особа - підприємець зараховує на розрахунковий розрахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій та натуральній формі) та не відображаються у Книзі обліку доходів та витрат.

Згідно зі статтею 4 Закону України 5 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Підпунктом 2 пункту 24.1 статі 21 вказаного Закону передбачено, що подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі.

За положеннями Пунктами 24.2., 24.3 статті 24 Закону, реквізити документів на переказ готівки та особливості їх оформлення встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. При використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Відповідно до пункту 5 Постанови правління НБУ від 12.02.2013 № 42 "Про врегулювання питань щодо приймання готівки для подальшого її переказу", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 2013 за № 372/22904, здавання готівки, прийнятої для подальшого її переказу, здійснюється відповідно до нормативно-правового акта Національного банку України з питань ведення касових операцій.

Згідно із частиною 3 пункту 9 Постанови правління НБУ від 12.11.2003р №492 «Про затвердження Інструкції про відкриття і закриття клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за № 1172/8493 (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) операції за рахунками клієнтів фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, іншими повноважними на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує.

Як вбачається із довіреності від 01.01.2017 позивачка уповноважила ОСОБА_2 вносити грошові кошти на її поточний рахунок № НОМЕР_4 МФОГ 380805 відкритий в ПАТ " Райффайзен банк Аваль" (а.с.105,т.1)

В межах спірних правовідносин ОСОБА_2 здійснюючи поповнення рахунку в період з лютого по грудень 2017р з ФОП ОСОБА_1 , який знаходиться в «Райффазен Банк Аваль», а саме - внесення виручки, як зазначено в банківських документах «призначення платежу - виручка» діяла саме, як довірена особа ФОП ОСОБА_1 , за довіреністю, тому сума 1 716 000,00 грн, не є окремим доходом, так як вона обліковувалась в книзі обліку розрахункових операцій за 2017 рік, а також у звітах розрахункових операцій, які щоденно передавались до податкової служби.

Збільшуючи зобов`язання з податку на доходи фізичної особи на 401 972,06 грн, податковий орган (п.2.1.3. Акту перевірки) дійшов висновку , що в порушення пункту 177.4 статті 177 ПК України позивачкою безпідставно завищено задекларовані витрати за 2017 рік - на суму (2150 грн + 305 099,70 грн) та за 2018рік на суму 209 928,43 грн.

За приписами пункту 177.4 статі 174 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат /підпункт 177.4.1/;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу) ;

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством/ підпункт 177.4.2;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця / підпункт 177.4.3/;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг/ підпункт 177.4.4./

Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.

Водночас, перевіряючими не зазначено порушення яких із наведених підпунктів вказаної статті допущено ФОП ОСОБА_1 ..

Відповідно до п.п.2.3.2.2. розділу II «Порядку оформлення результатів документальних звірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - гами особами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №395 від 14.03.2013 зареєстрованого в Мінюсті України 12.04.2013 за №607/23139, у разі встановлення - перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому ати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо виявлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

На порушення п.п.2.3.2.2. розділу II «Порядку», перевіряючими в акті перевірки при викладенні порушення не зазначено конкретні і статті законодавчих актів, що порушені платником податків.

Обґрунтовуючи наявність порушень пунктів 177.4, 177.10 статті 177 ПК України податковий орган зазначає про те, що в ході перевірки було зроблено аналіз середньої націнки реалізованого товару та відповідно до проведеного аналізу отриманого доходу, понесених витрат середньої націнки на реалізований товар було встановлено віднесення до витратної частини ати на придбання ТМЦ.

Так, зокрема, пункт 1.26 Акту( а.с.33,т.1) містить, що «при аналізі цін придбання та реалізації товару ревізором учена націнка на реалізовані тютюнові вироби у 2017-2018р у розмірі 6,9 % без ПДВ та акцизного збору, згідно рекомендацій максимальної роздрібної ціни, при цьому відповідачем враховані залишки товарно-матеріальних цінностей, які визначалися станом на:

01.01.2017 в розмірі 774 015,00 грн, (Результати інвентаризації у вартісному вигляді зазначено даній до перевірки Книзі обліку доходів та витрат, що зареєстрована ФОП ОСОБА_6 у податковому органі за № 4283 від 25.10.2013, сторінка № 35);

01.01.2018 дані про залишки ТМЦ відсутні (Відомості про залишки ТМЦ у вартісному ) не зазначено у наданій до перевірки Книзі обліку доходів та витрат, що зареєстрована ФОП ОСОБА_6 у податковому органі за № 4283 від 25.10.2013, сторінка N9 49)

01.01.2019 дані про залишки ТМЦ відсутні (Відомості про залишки ТМЦ у вартісному вигляді не зазначено у наданій до перевірки Книзі обліку доходів та витрат, що зареєстрована ФОП ОСОБА_6 у податковому органі за № 4283 від 25.10.2013 року, Водночас відсутність записів у книзі обліку доходів та витрат приватного підприємця про залишки товару, відповідає і порядку заповнення даної книги і чинному законодавству, яке не передбачає ведення обліку товарних запасів фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування.

Аналогічну правову позицію висловила ДФС України у листах від 06.02.2018 р. N )/99-99-13-01 -02-14/ШК та від 21.11.2018 р. № 4903/А/99-99-13-01-02-14/ІПК).

Сам по собі висновок Відповідача про завищення задекларованих витрат за 2017-2018рр у її собівартості реалізованих товарів базується на розрахунку вартості проданих товарів за придбаних, збільшеного на середню торгівельну націнку, самостійно визначену контролюючим у розмірі 6,9 %, при цьому в акті не визначено, яким саме розрахунком керувався відповідач, визначаючи націнку у розмірі саме 6,9%. :

З приводу претензій щодо завищення позивачкою витрат у 2017 році на суму 2150 грн, колегія суддів погоджується із доводами позивача, що ревізором невірно визначено призначення платежу, оскільки оплата цих витрат пов`язана (призначення платежу) є оплата послуг зв`язку, а не обслуговування охоронної сигналізації.

Вказане підтверджується і змістом уточнюючого розрахунку до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 (а.с.195-200,т.1), яким визначена загальна сума витрат - 89737,76 грн з яких - 2500 грн. послуги зв`язку, а згідно пункту 9 "Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичних осіб, які проводять незалежну професійну діяльність", затвердженого Наказом міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 , дані книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Позиція податкового органу про збільшення витрат за 2017- 2018 ґрунтується на тому, що внаслідок різниці, яка виникла між сумою вартості товарів на яку його було придбано (2017 р., 2018 р.) та сумою реалізованої вартості товарів ( 2017, 2018) : вбачається залишок товару (який не відображений в бухгалтерському та податковому обліку).

У зв`язку з чим відповідач дійшов до висновку про те, що сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів протягом 2017-2018була завищена на 515 028,13 грн (305 099,70 грн у 2017 та 209 928,43 грн у 2018), внаслідок чого було занижено чистий оподатковуваний дохід за па суму 515 028,13 грн, і як наслідок, занижено: податкові зобов`язання позивача: з податку на доходи фізичних осіб на суму 515 028,13 грн х 18% = 92 705,06 грн; з військового збору 515 028,13 грн х 1,5% = 7 725,42 грн. з єдиного соціального внеску 515 028,13 грн х 22,0% = 11 3306,19 грн.

Вирішуючи спірне питання колегія судів виходить із такого.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 №5007-VІ (далі - Закон №5007-VІ) суб`єкти господарювання під час провадження зі діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

За приписами статей 11, 12 Закону №5007-VІ вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється врегулювання цін; державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, які мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари суб`єктів , які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції.

Із наведеного випливає, що позивачка вправі самостійно, на власний розсуд встановлювати ту чи іншу ціну товару, крім тих товарів, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Статтею 11 -1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР регламентовано порядок застосування максимальної роздрібної ціни (МРЦ) на тютюнові вироби.

Встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення

Максимальна роздрібна ціна (МРЦ) за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України. Дата , виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві - і дві - рік такої дати.

Ціна продажу тютюнових виробів не може бути більшою, ніж МРЦ, яка наноситься на упаковку, збільшена на 5% акцизний податок (п. 215.3.10 ПК України) з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Для визначення МРЦ, за якою можна реалізовувати тютюнові вироби в роздрібній торгівлі, МРЦ (100 %) необхідно збільшити на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизними (5 %)

При цьому, згідно з пунктом 221.3 статі 221 ПК України за наявності у місці торгівлі тютюновими виробами таких виробів одного найменування, на пачках, коробках та сувенірних коробках яких зазначені різні МРЦ , продаж таких тютюнових виробів здійснюється за цінами, не вищими ніж ті, що зазначені на відповідних пачках, коробках та сувенірних коробках, збільшеними на суму акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну.

Таким чином, позивачка має право встановлювати ціну продажу на тютюнові вироби самостійно, але які не перевищують максимальні роздрібні ціни, що нанесені упаковку тютюнових виробів.

В акті перевірки, зазначено, що середня націнка у на всі тютюнові вироби протягом 2017-2018рр визначена шляхом співставлення відпускною ціною постачальника, вказаних у видаткових накладних на придбання виробів. При цьому перевіряючий не вказав які саме первинні документи (видаткові були використані для визначення націнки (номер та дату накладної) та не навів підтвердження тому, що у перевіряємому періоді реалізація тютюнових виробів здійснювалась за максимальною роздрібною ціною, вказаною на упаковці та у видатковій накладній а не за іншою, меншою ціною, ніж МРЦ.

Водночас первинні документи свідчать про те, що фактична націнка на реалізовані тютюнові відрізняється від визначеної перевіряючим.

Отже, висновки Відповідача про те, що внаслідок різниці, яка виникла між сумою вартості товарів, на яку його було придбано у 2017-2018рр та сумою реалізованої вартості товарів за 2017р та 2018р вбачається товару (який не відображений в бухгалтерському та податковому обліку є званим.

Також слід зазначити, що положення податкового законодавства, а саме ПК України взагалі не передбачають об`єкту оподаткування за аналізом середньої націнки.

З приводу претензій щодо ненарахування податків по факту перерахування коштів на рахунок ОСОБА_4 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

За змістом пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

При цьому, податковим органом при визначенні об`єкта оподаткування було визначено вказану суму як заробітну платню.

Позивач заперечував факт виплати саме заробітної плати, водночас ані зі змісту платіжного доручення, ані зі змісту відомості про нарахування заробітної плати нараховані у розрахунку за формою 1-ДФ за 4 кв. 2017 , котрі наведені в Акті переврки, не вбачається , що даний дохід слід кваліфікувати як заробітна плата чи інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами у розумінні приписів статі статті 167 ПК України.

Будь-яких доказів на підтвердження зворотного апелянт не надав, а тому віднесення податковим органом суми заниження по даному факту податкових зобов`язань до загальної суми заниженого податку з доходів фізичних осіб, котрі визначенні спірним податковим повідомленням рішенням є протиправним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 30.09.2019 № , яким суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що фізичними особами за результатами річного декларування на суму 401 972,06 платежу та застосовані штрафні санкції на суму 100493,02 грн є протиправним.

З приводу податкового повідомлення-рішення від 30.09.2019 № , яким збільшено зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 33497,68 грн, штрафні санкції 1 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.09.2019 № на суму 146 590,17 грн; вимоги про (недоїмки) від 30.09.2019 № 000283305, недоїмки з єдиного внеску на державне соціальне страхування в сумі 146 590,17 грн колегія суддів зазначає, що визначені об`єкти оподаткування визначені відповідачем на підставі порушень, яким була надана правова оцінка під час вирішення спірного питання на предмет правомірності податкового повідомлення-рішення від 30.09.2019 № , тобто вони є похідним, а тому їх слід визнати протиправними та скасувати.

Помилковий правовий аналіз з приводу господарської операції з продажу з товарів ТОВ ФМСД у сумі 4068,0 грн. із яких ПДВ 813,6 грн. за податковою накладною, зареєстрованою у Єдиному Реєстрі податкових накладних у липні 2016 року не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Підсумовуючи наведене суд вважає, що відповідач під час перевірки та у ході слухання справи не довів належним чином правомірність власних висновків, які стали підставою для складення спірних рішень, тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування оспорюваних рішень податкового органу.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.05.18, справа № 818/1070/17, номер судового рішення в ЄДРСРУ 73811933, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому презумпція добросовісності платника податків як зазначено у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 (№ К/9901/49277/18) справа 809/1337/17 - означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Апелянт, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги фактично відтворив обставини порушення позивачем вимог податкового законодавства, котрі викладені в Акті перевірки. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами відзиву на позов, якому суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Апелянт не розписав кожне порушення податкового законодавства через конкретні обставини.

Оспорюючи рішення суду першої інстанції апелянт не навів жодного аргументу , який спростовує висновок суду про відсутність в діях позивача складу податкового правопорушення

Отже, доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ФО ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі № 540/2224/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 27 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.