Справа № 160/11793/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Державне підприємство "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, Головне управління), третя особа - Державне підприємство "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (далі - третя особа, ДП "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова"), в якій позивач просить:
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком №2, оскільки у позивача є достатнім необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком зі скороченням пенсійного віку. Позивач вказує на те, що зайнятість повний робочий день на посаді муляра підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, відповідно до якого встановлено, досліджено та підтверджено пільговий стаж позивача. Вважає відмову у призначенні пільгової пенсії надуманою та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, яка отримана позивачем - 10.10.2020 року, відповідачем - 30.09.2020 року, третьою особою - 07.10.2020 року.
23.10.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач не має достатнього пільгового стажу, що підтверджує наявність у нього права на отримання пенсії зі скороченням пенсійного віку. Так, відповідач зазначає, що дані в пільгову довідку, що підтверджує пільговий стаж позивача внесено безпідставно, надані документи підтверджують той факт, що позивач формально займав посаду маляру, а виконував різнорідну роботу, що не можна вважати зайнятістю повний робочий день на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії. За наведених обставин вважає заявлені вимоги безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову.
Третя особа правом на надання пояснень по суті спору не скористалася.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з 06 травня 1988 року по 27 квітня 2010 року.
По досягненню необхідного віку, позивач неодноразово звертався до Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області за призначенням пенсії зі зменшенням пенсійного віку за Списком №2, разом з тим, відповідачем відмовлено у призначенні пільгової пенсії з підстав відсутності достатнього пільгового стажу.
Не погодившись з діями територіального Пенсійного фонду України, вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на належний соціальний захист.
Вирішуючи спірні правовідносини суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно зі Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, професії - муляри, які постійно працюють в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад та каменярі, входять до робіт і посад, які пов`язані із шкідливими і важкими умовами праці.
Статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 3, 4.5 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Згідно з пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами пункту 20 вказаного Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дозволяє прийти до висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» з 06 травня 1988 року по 27 квітня 2010 року.
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, копії виписки з розпорядження від 26.03.1990 року про прийом на роботу, копії розпорядження від 03.10.1990 №4570 про переведення, копії розпорядження від 23.09.1991 року №199 про підвищення розряду, копії розпорядження від 01.12.1993 року №269 про підвищення розряду, копії розпорядження від 10.08.1999 року №1434 про переведення, ОСОБА_1 з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року працював муляром в відділі (управлінні будівництва та будіндустрії) №159.
Відповідно до Наказу №348 від 25.05.1992 року Реорганізовано відділ № 159 в госпрозрахункове управління будівництва та будіндустрії ВО «ПМЗ» (УСиС-159 - мовою оригіналу) за залишеним за ним номеру 159.
Згідно особової картки позивача № 1964, ОСОБА_1 в період з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року працював муляром в УСиС 159 ВО «ПМЗ».
Відповідно до розрахункових листків за період з жовтня 1990 року по серпень 1999 року включно заробітна плата позивача нараховувалась за роботу в цеху №159, відсутні відпустки за власний рахунок або простої.
Також, відповідно до службової записки начальника Будівельного управління №409/15 від 30.01.2020 року встановлено, що позивач дійсно працював в УБ та Б (УСиС 159) муляром з 03.10.1990 року по 02 серпня 1999 року, однак при складані розпорядження №5 від 22.01.1994 року, його помилково не включили до складу цієї бригади, тож відсутнє документальне підтвердження роботи позивача в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад.
Згідно наказу №363 від 30.09.1999 року затверджено перелік професій та посад підрозділів, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умова згідно Списків № 1 та № 2. Згідно Списку професій і посад УСиС 159 ВО «ПМЗ», який дає право на пільгову пенсію за Списком № 2 від 30.09.1999 року - п. 6 - муляр, який постійно працює в бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад.
Окрім того, відповідно до Наказу №173 від 27.04.2005 року, в додаток до Наказу від 01.11.1995 року затвердженого раніше помилково не враховані професії, які пройшли атестацію на право отримання пільг та компенсацій, помилка сталася внаслідок неправильного оформлення списків професій цеховими комісіями та дані списки не були представлені в ПДДАКп на затвердження. Відповідно до доданого до наказу Переліку професій і посад робота на яких дає право на пільгову пенсію згідно Списку № 2 від 21.04.2005 року - п. 12 - муляр , який постійно працює в бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад - цех № 159 .
Тобто, з встановлених обставин, вбачається, що ОСОБА_1 протягом періоду з 03.10.1990 року по 03.08.1999 року дійсно працював муляром в відділі 159, в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, був зайнятий повний робочий день.
Наведені обставини підтверджені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2020 року справа № 204/1747/20, що не було оскаржено та набрало законної сили. Даним рішенням визнано наявним занятість ОСОБА_1 повний робочий день на посаді муляра протягом спірного періоду. Та зобов`язано колишнього роботодавця позивач ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» надати йому довідку, що підтверджує пільговий стаж та наявність права на призначення пенсії зі скороченням пенсійного віку за Списком №2.
Згідно до приписів ст. 124 Конституції України рішення суду, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання на всій території України, обставини встановлені таким рішенням не підлягають повторному доказуванню.
З огляду на викладене, суд вважає протиправними дії Пенсійного фонду України, який незважаючи на встановлений судовим рішенням підтверджений пільговий стаж позивача продовжує наполягати на недоліках первинної документації та не визнавати за ОСОБА_1 право на пільгову пенсію.
Суд вважає за необхідне зазначити, що віднесення посади муляра до переліку посад, що дає право на пенсію зі скороченням пенсійного віку за Списком 2, сторонами не заперечується, факт праці позивача на посаді муляра в ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» підтверджено записами в трудовій книжці останнього, зайнятість повний робочий день на вказаній посаді підтверджено уточнюючою довідкою та судовим рішенням, що надало законної сили, факт атестації посади підтверджено відповідними наказами та довідками, не є предметом спору в справі.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивач набув права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки його робота за професією муляра, підтверджена належними доказами, а саме - трудовою книжкою, архівними довідками, що визначають право на пільгову пенсію, а проведення атестації робочого місця - наказом по підприємству.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.
Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).
Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058), пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Одночасно, суд зауважує, що згідно з п.11 ч.2 ст.64 Закону №1058, виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.
Разом з тим, доказів на підтвердження того, що Пенсійний фонд виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про набуття права на призначення пенсії відповідачем надано суду не було та судом в ході судового розгляду не встановлено, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію саме з дати звернення 11 серпня 2020 року.
Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності своїх дій, які полягали у відмові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , у зарахуванні періоду роботи у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року на посаді муляра у бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад з зайнятістю повний робочий день в шкідливих умовах праці, який дає право на призначення пільгової пенсії за Списком № 2, а порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , період роботи з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року на посаді муляра у бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з зайнятістю повний робочий день в шкідливих умовах праці, який дає право на призначення пільгової пенсії за Списком 2, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 пенсію за віком на пільгових умах за Списком 2 з 11 серпня 2020 року - дня звернення до відповідача з відповідною заявою.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи вищевикладене, датою ухвалення судового рішення є 29 листопада 2020 (неділя - вихідний день).
За правилами частини 6 статті 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
З урахуванням викладеного справа розглянута 30.11.2020 р.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , період роботи з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року на посаді муляра у бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з зайнятістю повний робочий день в шкідливих умовах праці, який дає право на призначення пільгової пенсії за Списком 2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 пенсію за віком на пільгових умах за Списком 2 з 11 серпня 2020 року - дня звернення до відповідача з відповідною заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2020 року.

Суддя О.М. Неклеса