Справа № 640/6450/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6450/19 Суддя першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.10.2018 р. № , № , № , № , № ,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» (далі - КП «Управління житлово-комунального господарства», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - ГУ ДФС у Київській області, відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 20 % в сумі 48 354,84 гривні за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 10 % в сумі 632,87 гривні за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 10 % в сумі 112,12 гривень за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання води;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 20 % в сумі 1 944,35 гривень за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання води;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 20 % в сумі 0 гривень 66 копійок за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення відповідачем було надіслано на адресу Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» з порушенням строків, встановлених Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом МФУ № 1204 від 28.12.2015 року.

Зокрема, як зазначає позивач, оскаржувані податкові повідомлення рішення було прийнято 11.10.2018 року, втім на його адресу надіслані лише 25.10.2018 року, а не наступний день, як передбачено Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, що в свою чергу свідчить про їх протиправність.

Окрім цього, позивач звертав увагу, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.07.2017 року порушено провадження про банкрутство Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», що виключає в свою чергу з 06.07.2017 року застосування до нього штрафу за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2020 р. позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11 жовтня 2018 року № , № , № , № , № .

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені за наслідками проведеної камеральної перевірки, а тому є правомірними. Вважає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку фактичним обставинам, що мають значення у справі, що призвело до прийняття неправомірного судового рішення.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 54.3.3, 54.3 ст. 54, пп. 75.1.1. п. 75. 1 ст. 75, ст. 76, та з врахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку КП «Управління житлово- комунального господарства» з своєчасності подання податкової звітності, повноти нарахування, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з екологічного податку платником податку, за результатами якої складено акт від 27.09.2018 №2561/10-36-52-05/31476318.

Висновками вказаного Акту встановлено порушення КП «Управління житлово- комунального господарства" вимог п. 126.1 ст.126 Податкового Кодексу України, а саме щодо несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання зокрема, з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, з рентної плати за спеціальне використання води, з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів із затримкою до 30 календарних днів включно та більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

11.10.2018 року ГУ ДФС у Київській області на підставі висновків Акту перевірки від 27.09.2018 №2561/10-36-52-05/31476318 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 20 % в сумі 48 354,84 гривні за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення;

№ від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 10 % в сумі 632,87 гривні за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства;

№ від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 10 % в сумі 112,12 гривень за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання води;

№ від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 20 % в сумі 1 944,35 гривень за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання води;

№ від 11.10.2018 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 20 % в сумі 0 гривень 66 копійок за затримку сплати грошового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, рішенням ДФС України від 10.01.2019 року № 1102/6/99-99-11-06-01-25, податкове повідомлення-рішення від 11.10.2018 року скасовано в частині подання уточнюючого розрахунку на зменшення податкових зобов`язань та податкові повідомлення-рішення № , № , № , № від 11.10.2018 року залишено без змін.

Незгода з позивача з вказаними рішеннями відповідача зумовила звернення до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що зміст Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» свідчить про те, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, що можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Судом першої інстанції було застосовано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10.04.2019 у постановах від 30.05.2018 у справі № 26/48/09-910/2433/16 та від 11.09.2018 у справі №820/10403/15.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що застосування контролюючим органом до позивача штрафу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від № , № , № , № від 11.10.2018 року за періоди, що настали до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, є протиправним, а тому рішення підлягають скасуванню.

Так само, є протиправним застосування до позивача штрафу податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2018 року № , оскільки його застосовано за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання з надходжень рентної плати за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, в той час, як в силу ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено заборону на його застосування. У зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 11.10.2018 року № також підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне застосувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 16.09.2020 р. у справі № 826/3106/18, в якій було досліджено неоднакове тлумачення норм закону щодо дії мораторію, введеного відповідно до ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, по відношенню до підприємств, які перебувають у процедурі банкрутства, за фактом нарахування пені та штрафу за невиконання або неналежне виконання зобов`язань перед поточними кредиторами, що виникли після введення мораторію».

Розглядаючи спір, Велика Палата Верховного Суду відійшла від попередніх висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 2340/4137/18 (№ в ЄДРСР 82019591); від 14.05.2019 у справі № 2340/4250/18 (№ в ЄДРСР 81729024); від 11.09.2018 у справі № 823/2240/17 (№ в ЄДРСР 76419159); від 30.05.2018 у справі № 26/48/09-910/2433/16 (№ в ЄДРСР 74570844); постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 року у справі № 3-27гс13 (№ в ЄДРСР 34064401); від 12.03.2013 року у справі № 3-71гс12 (№ в ЄДРСР 30288872); від 18.12.2012 року у справі № 3-67гс12 (№ в ЄДРСР 28310868).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пп. 252.1.1 п. 252.1 ст. 252 Податкового кодексу України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Відповідно до пп. 240.1.1. п. 240.1 ст. 240 Податкового кодексу України платниками екологічного податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Відповідно до п. 255.1 ст. 255 Податкового кодексу України платниками рентної плати за спеціальне використання води є:

первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;

суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Згідно із п. 252.26. ст. 252 Податкового кодексу України подання декларації, строки сплати, відповідальність платників та контроль за справлянням рентної плати визначено статтями 257 і 258 цього Кодексу.

Відповідно до п. 250.1 та п. 250.2 ст. 250 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу. Платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації:

Згідно ст. 257 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.

Платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки:

- з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин: за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України; за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України;

з рентної плати за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин - за місцезнаходженням ділянки надр;

з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України - за місцем податкової реєстрації;

з рентної плати за спеціальне використання води - за місцем податкової реєстрації;

з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів - за місцезнаходженням лісової ділянки;

з рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України - за місцем його податкової реєстрації.

Сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

Рентна плата за спеціальне використання лісових ресурсів сплачується лісокористувачами щокварталу рівними частинами від суми рентної плати, зазначеної в спеціальних дозволах, виданих у відповідному календарному році, крім сум рентної плати, сплачених відповідно до підпунктів "а" і "б" підпункту 256.11.6 пункту 256.11 статті 256 цього Кодексу.

У той же час, згідно з п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Вказаними нормами Податкового кодексу України визначено порядок визначення/нарахування, строки сплати платниками рентної плати грошового зобов`язання з рентної плати, та відповідальність, у разі їх порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки встановлено порушення строків сплати наступних платежів: екологічного податку за період з 2016 року по 2017 рік, з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, з рентної плати за спеціальне використання води, з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів, з надходжень рентної плати за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства.

Згідно висновків акту від 27.09.2018 №2561/10-36-52-05/31476318, складеного за результатами камеральної перевірки КП "Управління житлово-комунального господарства" з питання своєчасності подання податкової звітності, повноти нарахування, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з екологічного податку платником податку, встановлено наступні податкові зобов`язання:

1) з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення у розмірі 48 354, 84 грн. за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання за 2016 рік, граничний термін сплати яких був в лютому, травні, серпні та листопаді 2016 року.

Вказане грошове зобов`язання податковим органом визначено податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2018 року № 007500525, яке було рішенням ДФС України від 10.01.2019 року № 1102/6/99-99-11-06-01-25 скасовано в частині. Втім, за відсутності прийняття відповідачем та надіслання позивачу нового податкового повідомлення-рішення, відповідно до п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення 11.10.2018 року № 007500525 вважається чинним.

2) з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів у розмірі 0,66 грн., за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання за 2017 рік, граничний термін сплати якого був в травні 2017 року.

Вказане грошове зобов`язання податковим органом визначено податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2018 року № .

3) з рентної плати за спеціальне використання води у розмірі 122, 12 грн., за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання за 2017 рік, граничний термін сплати якого був в січні 2017 року.

Вказане грошове зобов`язання податковим органом визначено податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2018 року № .

4) з рентної плати за спеціальне використання води у розмірі 1 944, 35 грн., за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання за 2016 рік, граничний термін сплати якого був в листопаді 2016 року.

Вказане грошове зобов`язання податковим органом визначено податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2018 року № .

5) з надходжень рентної плати за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства у розмірі 632, 87 грн., за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання за 2017 рік, граничний термін сплати якого був в листопаді 2017 року.

Вказане грошове зобов`язання податковим органом визначено податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2018 року № .

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 06.07.2017 порушено провадження у справі № 911/378/17 про банкрутство КП «Управління житлово-комунального господарства» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідно до ст.19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в розрізі положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року № 2343-XII (надалі - Закон № 2343-XII), зокрема, ст. 19, суд першої інстанції дійшов висновку, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, що можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Однак, колегія суддів з урахуванням згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/3106/18 від 16.09.2020 р., не може погодитися із такими висновками, з огляду на таке.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2342-ХІІ викладено в новій редакції. Пунктом 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI (цим пунктом розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI доповнено згідно із Законом України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI) встановлено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Питання щодо запровадження мораторію та його правового режиму в Законі № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, регулювалися нормами статей 1 і 12.

Так, згідно з абз. 24 ст. 1 цього Закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 12 цього ж Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Після 19 січня 2013 року правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів регулювався ст. 19 Закону № 2343-ХІІ (у редакції Закону № 4212-VI).

Згідно з положеннями частин першої, другої цієї статті мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Абзацами 3, 4 ч. 3 ст. 19 Закону № 2343-ХІІ (у редакції Закону № 4212-VI) встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Застосовані в цій справі правові норми, а саме статті 1 і 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, у їх системному зв`язку свідчать про те, що встановлена наведеними нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника).

При цьому мораторій вводиться господарським судом одночасно з порушенням справи про банкрутство, і стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.

Висновок щодо строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, накладеного відповідно до ст. 12 Закону № 2343-ХІІ (у редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року), викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11.

Зокрема, за позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у вказаній справі, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні ж вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом (параграф 6.10).

Водночас правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів з набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося.

Передбачена ч. 4 ст. 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не може застосовуватися безстроково, оскільки це буде суперечити самому визначенню поняття мораторій на задоволення вимог кредиторів, наведеному у статті 1 цього Закону.

Доцільність такого застосування ст. 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, полягає в тому, що саме поняття мораторію на задоволення вимог кредиторів, наведене в загальній частині Закону № 2343-ХІІ (статті 1 цього Закону), становить правову основу для застосування всіх інших норм цього Закону.

У зв`язку із зазначеним при застосуванні ст. 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, обов`язковому врахуванню підлягає і стаття 1 цього Закону.

За такого правового регулювання спірних правовідносин слід дійти висновку, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати рентних платежів, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника.

Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, з урахуванням вищевикладеного в даній справі слід встановити, за який саме період відповідачем була встановлена несвоєчасна сплата грошових зобов`язань.

Як свідчать дані акта камеральної перевірки від 27.09.2018 р. № 2561/10-36-52-05/31476318 КП «Управляння житлово-комунального господарства» було порушено сплату наступних платежів:

1) За кодом 13030100 (плата за користування надрами за видобування корисних копалин загальнодержавного значення) податковий борг виник протягом 2015-2016 років. В 2017 році борг був погашений платіжним дорученням від 04.01.2017 р. № 471.

Отже, оскільки вищевказана заборгованість виникла у позивача до 06.07.2017 р., відповідно податковим органом неправомірно було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.10.2018 р. №, а тому воно підлягає скасуванню.

2) За кодом 13010200 (збір за спеціальне використання лісових ресурсів (крім збору за спеціальне використання лісових ресурсів) заборгованість в сумі 3,32 виникла у 2016 році, яка була погашена позивачем платіжним дорученням від 18.05.2017 р. № 1020.

Отже, оскільки вищевказана заборгованість виникла у позивача до 06.07.2017 р., відповідно податковим органом неправомірно було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.10.2018 р. №, а тому воно підлягає скасуванню.

3) За кодом 13020400 (надходження рентної плати за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства) у позивача станом на 19.11.2017 р. був податковий борг в сумі 6 328,73 грн відповідно до самостійно нарахованих грошових зобов`язань по декларації від 01.11.2017 № за 3 квартал 2017 року (граничний термін сплати за яким - 19.11.2017 р.). Фактично грошове зобов`язання було сплачено 29.11.2017 р. платіжним дорученням від 29.11.2017 р. № 352.

Отже, оскільки вищевказана заборгованість виникла у позивача після 06.07.2017 р. на підставі самостійно нарахованих грошових зобов`язань по декларації від 01.11.2017 № за 3 квартал 2017 року, відповідно податковим органом правомірно було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.10.2018 р. № , а тому підстави для його скасування відсутні.

4) За кодом 13020100 (збір за спеціальне використання води (крім збору за спеціальне використання водних об`єктів місцевого значення) у позивача станом на 18.10.2016 рік був наявний податковий борг в сумі 9 721,77 грн, який було погашено платіжним дорученням від 04.01.2017 р. № 468. Переплата станом на 05.01.2017 р. становила 21 249,68 грн за декларацією за 4 квартал 2016 року від 26.01.2017 р. У зв`язку із неповною сплатою грошового зобов`язання виник податковий борг в сумі 1121,15 грн, який було погашено позивачем платіжним дорученням від 16.02.2017 р. № 348.

Отже, оскільки вищевказана заборгованість виникла у позивача до 06.07.2017 р., відповідно податковим органом неправомірно було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.10.2018 р. №, а тому воно підлягає скасуванню.

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин у справі та норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 11.10.2018 року № , № , № , № є протиправними та підлягають скасуванню.

Натомість податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 11.10.2018 р. № є законним, а тому правові підстави для його скасування відсутні.

Наявність довідки ГУ ДФС у Київській області від 20.03.2019 року, відповідно до якої у позивача станом на 13.11.2017 року відсутня заборгованість зі сплати екологічного податку, а саме рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, рентної плати за спеціальне використання води, рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів, надходжень рентної плати за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства, не спростовує того факту, що станом на час проведення перевірки - 27.09.2018 р. за позивачем рахувалася несплачена заборгованість по вказаних платежах.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем було порушено порядок прийняття податкових повідомлень-рішень, оскільки останнім у відповідності до вимог пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14, п. 58,. ст. 58, п. 86.8 ст. 86 ПК України протягом десяти робочих днів з дня складення акту перевірки - 27.09.2018 р. було винесено податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п. 57.3 ст. 57).

Згідно із п. 1 розд. ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року N 1204, структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконуючому його обов`язки, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою "Ф") не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків.

Згідно із п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

З наведеного випливає висновок, що податкове повідомлення-рішення надсилається платнику податків не пізніше наступного дня з дня його підписання керівником.

Отже, оскільки дата, якою роздруковуються податкові повідомлення-рішення може не співпадати із датою їх підписання, оскільки такому підписанню передує процедура погодження із відділами правової роботи, відтак факт відправлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а саме - 25.10.2018 р. не може бути підставою для їх скасування.

При цьому, колегія суддів зазначає, що положеннями чинного закону платнику податків надається десятиденний строк на оскарження податкового повідомлення-рішення з моменту його отримання, а тому суд не вбачає порушень з боку відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 317 КАС України, у зв`язку із наданням судом першої інстанції невірної оцінки фактичним обставинам у справі та наявним доказам, апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Судові витрати у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 11.10.2018 р. № та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко