Справа № 1.380.2019.006327
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006327
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю : представника позивача Берестецького Т.Б., представника відповідача Іванейко Я.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143-25 від 07.11.2019.

Позивач не погоджується із вказаною вимогою, зокрема, з тих підстав, що підприємницьку діяльність не здійснювала, звітності не подавала та доходів від неї не отримувала. Також зазначає, що відповідачем чи іншим державним органом не проводилась перевірка стосовно позивача, не витребовувались у позивача та не надавались відповідачеві бухгалтерські та інші документи. Облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів не є самостійною підставою для формування вимоги про сплату боргу 9недоїмки), оскільки така система призначена виключно для відображення відомостей, одержаних безпосередньо від платника або за результатами проведеної перевірки. Також зазначає, що в червні 2014 року повідомляла податковий орган, що з лютого 2014 року позивач не веде підприємницької діяльності. Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята всупереч вимогам Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування".

На підставі наведеного просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.12.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує позовні вимоги повністю. В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI) та даних Автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок" ОСОБА_1 надіслана податкова вимога про сплату єдиного соціального внеску (ЄСВ) за 2014, 2017, 2018, 2019 роки. Позивач з 14.01.2013 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому зобов`язана нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок незалежно від суми отриманого доходу (прибутку), в розмірі не менше мінімального страхового внеску. Однак, позивач свого обов`язку зі сплати ЄСВ не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість (недоїмка) в сумі 29 587,86 грн.

Оскільки позивачем підприємницьку діяльність припинено лише 26.11.2019 року, тому вимога про сплату боргу винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, є правомірною, а відтак підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 31.01.2020 витребувано від Головного управління ДПС у Львівській області додаткові докази.

Ухвалою суду від 03.02.2020 призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила в задоволенні таких відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач з 14 січня 2013 року по 26 листопада 2019 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується інформацією про фізичну особу та ідентифікаційними даними.

07 листопада 2019 року Головне управління ДПС у Львівській області сформувало ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 143-25 у сумі 29587,86 грн. зі сплати єдиного внеску.

Судом з матеріалів справи з`ясовано, що вимога адресована позивачці у зв`язку з несплатою єдиного соціального внеску за період 2014, 2017-2019 роки.

Позивач не погоджується із такою вимогою, що стало підставою для її звернення із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI, що набрав чинності з 01.01.2011.

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 цього Закону збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати та відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (чинного на час прийняття оскаржуваної вимоги) якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як зазначено вище, 14 січня 2013 року позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, а 26 листопада 2019 року державним реєстратором внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Таким чином в період з 14.01.2013 по 26.11.2019 року згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач перебував в статусі фізичної особи-підприємця. Тобто, позивач є платником єдиного внеску у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI.

З матеріалів справи слідує та підтверджується витягом з Автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок" інтегрованої картки платника податків, що заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 29587,86 грн. нарахована позивачу за його несплату в мінімально визначених розмірах за 2014, 2017-2019 роки.

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями.

З 01 січня 2017 року фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання чи неотримання доходів.

Так, у п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 (зі змінами, внесеними Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року) зазначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з нормами ч. 5 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Суд вважає за необхідне привести розрахунок з нарахування та сплати ЄСВ за період 2014 та 2017-2019 роки.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218,00 грн.

Розмір мінімальної суми ЄСВ на підставі Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" чинного на час виникнення зобов`язань для ФОП становить 34,7% від розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином з 01.01.2014 по 31.12.2014 мінімальна сума ЄСВ становила 422,65 грн.

Відповідно до історії недоїмки за 2014 позивачу нараховано два щоквартальних внески по 1267,95 грн.

Окрім цього, позивачем самостійно нараховано та не сплачено 512,70 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до декларації № від 06.02.2014.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 1 січня 3200,00 грн.

Мінімальна сума ЄСВ у 2017 році становить: 704,00 грн = 3200,00*22%.

За 2017 рік позивач повинна була сплатити 8448,00 грн = 704,00*12.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 1 січня 3723,00 грн.

Мінімальна сума ЄСВ у 2018 році становить: 819,06 грн = 3723,00*22%.

За 2018 рік позивач повинна була сплатити 9828,72 грн = 819,06*12.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 1 січня 4173,00 грн.

Мінімальна сума ЄСВ у 2019 році становить: 918,06 грн = 4173,00*22%.

За 2019 рік позивач повинна була сплатити 8262,54 грн = 918,06*9.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона підприємницьку діяльність не здійснювала та не отримувала прибутку від такої діяльності, а тому не має обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Однак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач є платником єдиного внеску та зобов`язана була сплачувати такий внесок незалежно від того, чи здійснював вона фактично підприємницьку діяльність та чи отримувала вона внаслідок такої діяльності доходи.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Позивачем не надано доказів того, що вона відноситься до будь-якої із зазначених вище категорій страхувальників, що звільняються від сплати єдиного внеску.

Суд звертає увагу на те, що порядок подання звітів не впливає на порядок сплати єдиного соціального внеску, що визначений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Нарахування єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) регулюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449.

Частиною 12 ст. 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Абзацами 1-3 ч. 4 цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Відповідно до п. 1 вказаного розділу до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно п. 2 розділу VI Інструкції у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з п. 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до п. 4 вказаного розділу вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, у зв`язку з тим, що платник мав станом на 31.10.2019 року недоїмку зі сплати єдиного внеску, орган доходів і зборів надіслав позивачу оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством надано право контролюючому органу обчислювати єдиний внесок згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акта перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки на позивача, як на суб`єкта підприємницької діяльності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" покладено обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі не нижче мінімального та позивачем не забезпечено сплату мінімальної суми єдиного внеску у встановлені строки, то відповідачем правомірно обчислено та на підставі даних інформаційної системи фіскального органу сформовано вимогу про необхідність сплати позивачем боргу (недоїмки).

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя Гулкевич І.З.