Справа № 200/8566/20-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 р. Справа№200/8566/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Чекменьов Г.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що перебуває на обліку відповідача як одержувач щомісячного довічного грошового утримання як суддя у відставці. 13 серпня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку зі зміною з 18 лютого 2020 року розміру складових суддівської винагороди та додала відповідну довідку ТУ ДСАУ в Донецькій області.

Проте, відповідач відмовив у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в зв`язку з тим, що розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на його думку, після 18.02.2020 року не змінювався. Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її права, скільки рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 судді України, які перебувають у відставці, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі чого просила:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14 серпня 2020 року № 399 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% від суддівської винагороди на відповідній посаді без обмеження граничного розміру на підставі довідки ТУ ДСАУ в Донецькій області № 04-235 від 26.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у сумі 94590 грн. з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Ухвалою від 21 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що у спірних правовідносинах діяв згідно з чинним законодавством. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводиться у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Натомість, після 18 лютого 2020 року не приймалися нормативно-правові акти щодо зміни розміру складових такої винагороди.

Також відповідач зауважив, що станом на дату звернення позивача втратили чинність положення, які визначали різний порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Тому до спірних відносин підлягають застосуванню норми Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ, яким врегульоване питання обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді , який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці збільшується на два відсотки грошового утримання.

З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Позивачем надана відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.12.2010 року у справі №2-а-3534/2010 було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області призначити та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82% заробітної плати судді з розрахунку за 21 рік стажу роботи.

Посилаючись на преюдиційний характер зазначеного судового рішення, позивач наполягає на застосуванні при перерахунку раніше встановленого відсоткового розміру грошового утримання.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області позивачу видана довідка № 04-235 від 26.02.2020 року, згідно з якою суддівська винагорода, що застосовується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, склала 94590,00 грн. (а.с.15).

18 серпня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеного їй довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.16-17, 44).

Рішенням відповідача № 399 від 14 серпня 2020 року позивачу відмовлено в перерахунку, з посиланням на те, що після 18.02.2020 року не змінювався розмір суддівської винагороди діючого судді (а.с.18,43).

З наданих відповідачем відомостей з Підсистеми призначення та виплати пенсій випливає, що з 04.12.2018 позивач отримує довічне грошове утримання в розмірі 38781,90 грн., виходячи із заробітку 47295 грн.

Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.12.2010 року у справі №2-а-3534/2010 стаж роботи судді, який повинен бути зарахований позивачу в стаж роботи необхідний для звільнення у відставку та на одержання щомісячного довічного грошового утримання складається:

з половини строку навчання в якості студента денного відділення юридичного факультету Омського державного університету з 1.09.1980 р. по 25.06.1985 р - 2 роки 4 місяці 27 днів,

роботи в якості: слідчого прокуратури м. Златоуста Челябинської обл. з 11.02.1986 р. по 1.07.1986 р. - 4 місяці 20 днів, помічника прокурора Брединського району Челябинської обл. з 1.07.1986 р. по 9.02.1987 р. - 7 місяців 14 днів, помічника прокурора м. Киштиму Челябинської обл. з 9.02.1987 р. по 23.06.1987 р. - 4 місяці 14 днів, старшого слідчого прокуратури м. Каслі Челябинської області з 23.06.1987 р. по 28.07.1987 р. - 01 місяць 5 днів,

роботи на посадах: народного судді Артемівського міського народного суду Донецької обл. з 2.03.1993 р. по 15.05.2003 р. - 10 років 2 місяці 13 днів, судді Артемівського міського суду Донецької обл. з 15.05.2003 р. по 27.03.2004 р. - 10 місяців 12 днів, судді Артемівського міськрайонного Донецької обл. з 27.03.2004 р. по 29.10.2010 р. - 6 років 7 місяців 2 дня.

Всього стаж роботи за станом на 29.10.2010 р. становить 21 рік 6 місяців 17 днів.

Зазначеним рішенням було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області призначити та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82% заробітної плати судді з розрахунку за 21 рік стажу роботи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про те, що ця адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відповідає ознакам зразкової справи № 620/1116/20-а відповідно до рішення Верховного Суду від 16 червня 2020 року.

Згідно з частиною 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Тому при розгляді цієї справі суд враховує такі висновки Верховного Суду у справі № 620/1116/20-а:

«[...] 18. Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

19. Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

20. Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

21. Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

22. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

23. Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

24. Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

25. Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

26. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

27. Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

28. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

29. Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.

30. Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

31. У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року№ 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

32. У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

33. Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

34. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

35. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

36. Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

37. Разом з цим, колегія суддів зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

38. Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач з 01.01.2020, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

[...]

54. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

55. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

56. На переконання колегії суддів різниця у правах суддів у відставці на перерахунок їх довічного грошового утримання судді в залежності від проходження ними кваліфікаційного оцінювання під час перебування на посаді судді та (або) необхідності пропрацювати на посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. [...]».

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач вийшла у відставку з посади судді до запровадження процедури кваліфікаційного оцінювання суддів і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від № 399 від 14 серпня 2020 року щодо відмови у перерахунку позивачу (судді у відставці) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 620/1116/20-а від 16 червня 2020 року.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин посилання відповідача на відсутність змін складових суддівської винагороди після прийняття рішення Конституційним Судом України від 18.02.2020 року є необґрунтованим. З викладених вище підстав відповідач зобов`язаний здійснити позивачу перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСАУ в Донецькій області № 04-235 від 26.02.2020 року відповідно до норм статті 135 Закону №1402-VIII в розмірі, передбаченому частиною третьою статті 142 Закону №1402-VI.

Отже, позовні вимоги про скасування оскарженого рішення та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі зазначеної вище довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання з 19.02.2020 року є такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, заявлені позивачем вимоги в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці саме у розмірі 82% від суддівської винагороди на відповідній посаді у сумі 94590 грн., суд вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вищевказаного рішення Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 620/1116/20-а від 16 червня 2020 року з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тому, при розгляді цієї справи за позовом ОСОБА_1 суд не знайшов підстав для відступу від висновків Верховного Суду у зразковій справі та застосування для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання законодавства, яке діяло раніше.

Оскільки з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 перерахунок та призначення щомісячного довічного грошового утримання регулюються виключно нормами діючого Закону України № 1402-VIII, такий перерахунок підлягає здійсненню відповідно до частини третьої статті 142 вказаного Закону.

Вказаний висновок не суперечить нормі статті 22 Конституції України про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, оскільки призначення та перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за нормами Закону України № 1402-VIII істотно збільшує розмір такого утримання у грошовому вимірі.

Натомість, позивач наполягає на одночасному вибірковому застосуванні діючого Закону України № 1402-VIII в частині бази визначення грошового утримання (для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) та статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862 від 15.12.1992 року, який втратив чинність, в частині розміру такого утримання - 82% від суддівської винагороди.

Таке вибіркове одночасне застосування діючого та колишнього законів призвело б до різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, порушення принципу рівності статусу суддів, призвело б до необґрунтованого завишення суми такого утримання позивачу, порівняно із суддями, які вийшли у відставку після набрання чинності Законом України № 1402-VIII, в тому числі тих, які пройшли кваліфікаційне оцінювання.

Проте, рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 та рішення Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 620/1116/20-а від 16 червня 2020 року за своїм змістом спрямовані саме на застосуванні однакового підходу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів відповідно до норм Закону України № 1402-VIII.

Посилання позивача на обставини, встановлені рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.12.2010 року у справі №2-а-3534/2010, вищенаведеного висновку не спростовують. Адже, предметом спору у вказаній справі був обрахунок стажу роботи позивача для призначення позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці, який цим судовим рішенням встановлений у 21 рік 6 місяців 17 днів.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Саме вказані обставини, встановлені рішенням у справі №2-а-3534/2010, не підлягають повторному доказуванню. Проте, висновки щодо застосування відповідного законодавства при вирішенні спору, в тому числі, з урахуванням його дії у часі, не є предметом преюдиції в розумінні частини 4 статті 78 КАС України, а отже, не є обов`язковими при розгляді цієї адміністративної справи.

З урахуванням норм частини третьої статті 142 Закону України №1402-VI вказаний стаж 21 рік 6 місяців 17 днів дає право на призначення позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Доводи позивача про незмінність відсоткової складової щомісячного довічного утримання при його перерахунку з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №240/5401/18 не можуть бути застосовані при розгляді цієї адміністративної справи через різні підстави та предмет спорів. Зокрема, справа № 240/5401/18 стосувалася перерахунку та виплати призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Крім того, висновки у справі №240/5401/18 стосувалися пенсій, призначених за одним і тим самим законом з урахуванням внесених змін. Натомість, у справі за позовом ОСОБА_1 предметом спору є перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці відповідно до іншого (діючого на цей час) закону, яким істотно змінена система та база нарахування такого утримання.

Оскільки колишнім Законом України «Про статус суддів» №2862 від 15.12.1992 року, за яким призначалося утримання позивачу, встановлювалося відсоткове значення, виходячи з інших складових суддівської винагороди, застосування такого значення до суддівської винагороди за діючим Законом України №1402-VI прямо суперечить його змісту та є необґрунтованим.

З наведених підстав позовні вимоги в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці саме у розмірі 82% від суддівської винагороди на відповідній посаді та у сумі 94590 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо визначення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці у грошовому вимірі суд зазначає, що повноваження щодо перерахунку та визначення остаточного грошового розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці відноситься до компетенції відповідача. За змістом заявлених позовних вимог вони мають зобов`язальний характер. Тому суд не може втручатися в дискреційні повноваження відповідача, підміняти цей орган або перебирати на себе функції щодо розрахунку грошових сум, оскільки законодавством такі функції віднесені до компетенції відповідача.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., на її користь підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сума 560,53 грн.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14 серпня 2020 року № 399 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-235 від 26.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді з 19 лютого 2020 року з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 560 (п`ятсот шістдесят) грн. 53 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов