Справа № 160/15178/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
17.11.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій позивач просить:
- скасувати постанову про накладення штрафу від 01.08.2019р. у виконавчому провадженні №16824747, яка була ухвалена в особі державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Томашевської І.І.; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 01.08.2019р. у виконавчому провадженні №16824747, яка була ухвалена в особі державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Томашевської І.І.; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні від 01.08.2019р. №16824747, яка була ухвалена в особі державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Томашевської І.І.; постанову про арешт майна боржника від 01.08.2019р. №16824747, яка була ухвалена в особі державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Томашевської І.І.; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 01.08.2019р. №16824747, яка була ухвалена в особі державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Томашевської І.І.; постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.10.2020р. у виконавчому провадженні №63183447, яка була ухвалена в особі старшого державного виконавця Стражник Г.І.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 року зазначена вище справа розподілена головуючому судді Туровій О.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року позовну заява ОСОБА_1 до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та скасування постанови була повернута позивачеві у зв`язку із порушенням встановленого ч.6 ст.21 та ч.4 ст.172 КАС України правила об`єднання в одне провадження кількох вимог, через одночасне об`єднання вимог, що належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з вимогами, що мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Крім того, ч.4 ст.152 КАС України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Судом встановлено, що судовий збір за подання заяви про забезпечення позову позивачем не сплачено.
При цьому позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому останній просить суд звільнити його від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову про визнання дій протиправними та скасування постанови, та прийняти заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про визнання дій протиправними та скасування постанови до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до розгляду на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», надавши копію посвідчення серія НОМЕР_1 від 02 жовтня 2020 року, згідно з яким він перебуває на військовій службі в Національній гвардії України, тобто є військовослужбовцем.
Розглянувши клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, вивчивши наведені у ньому підстави, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.
Так, відповідно до положень пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Отже, Законом № 3674-VI звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом військовослужбовця у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.
Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, предметом якого є оскарження рішень, дій та бездіяльності державних виконавців щодо виконання судових рішень у цивільних справах відносно стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь стягувача ОСОБА_3 , то такий позов жодним чином не стосується соціального і правового захисту позивача як військовослужбовця, не пов`язаний з виконанням ним службового обов`язку, а оскаржувані дії та рішення не зачіпають обсяг соціальних гарантій чи прав ОСОБА_1 саме як військовослужбовця, а отже судовий збір за подання ОСОБА_4 цього позову до суду у цій справі підлягає сплаті.
Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 9 жовтня 2019 року (справа № 9901/311/19).
Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
У зв`язку із цим, при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України №3674-VІ Про судовий збір, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Приписами статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
При цьому положення Закону України Про судовий збір кореспондуються з положеннями статті 2 КАС України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору.
Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.
За таких обставин, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 2102,00 грн.
Приписами пп. 1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що, зокрема, за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову встановлено ставку судового збору - 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (630,60 грн.).
Відповідно до ч.7 ст.154 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.
Отже, у даному випадку заявником в порушення вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» та ч.4 ст.152 КАС України не додано до заяви про забезпечення позову оригіналу квитанції про сплату судового збору.
При цьому КАС України містить пряму норму закону щодо повернення без розгляду заяви про забезпечення позову у разі відсутності належних доказів сплати судового збору за її подання та виключень з такої норми не передбачено.
Ураховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає поверненню позивачеві без розгляду.
Керуючись ст.ст. 152,154 КАС України, суд
Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова