Справа № ЗД/380/40/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 рокуЛьвівСправа №ЗД/380/40/20 пров. № А/857/9814/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року про забезпечення позову у справі №ЗД/380/40/20 (головуючий суддя першої інстанції - Кузан Р.І., час ухвалення - заяву розглянуто у письмовому провадженні, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту - 28.07.2020),-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФМ-Захід» звернулося до суду з заявою від 27.07.2020 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить зупинити дію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.07.2020 №656 «Про скасування листа (висновку) управління регулювання забудови департаменту містобудування від 25.05.2017 №2402-1370 щодо експлуатації мийки автомобілів на вул. А. Лінкольна, 57».

Заява обґрунтована тим, що ТзОВ «ФМ-Захід» є власником нежитлової будівлі літ. «Г-1», площею 145,0кв.м., що розташована за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 57, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №94399305 від 12.08.2017. Заявник зазначає, що вказана нежитлова будівля внесена засновниками до статутного фонду товариства та на даний момент використовується в господарській діяльності, як мийка автомобілів. Вказує, що попереднім власником будівлі - ТзОВ «Мегаторгсвіт» 25.05.2017 отримано від Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради лист-погодження №2402-1370 щодо можливої експлуатації мийки автомобілів на вул. А. Лінкольна, 57 без проведення будівельних робіт. Однак, вказане погодження скасовано рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.07.2020 №656. Виконавчим комітетом Львівської міської ради вирішено скерувати це рішення у ЛМКП «Львівводоканал» та ПрАТ «Львівобленерго» для розгляду питання щодо відключення мийки автомобілів від інженерних мереж.

Заявник вказує, що відповідно до Рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 у справі про скасування актів місцевого самоврядування, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буду погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

З огляду на наведені обставини та очевидні ознаки протиправності вказаного рішення, ТзОВ «ФМ-Захід» вважає, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову у зазначений заявником спосіб, на виконання спірного рішення може бути припинено електропостачання та водопостачання до будівлі, що призведе до порушення прав заявника, як власника, на мирне володіння своїм майном та зайняття підприємницькою діяльністю, що в свою чергу істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених прав. Просив заяву задовольнити повністю.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року заяву задоволено. Зупинено дію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.07.2020 №656 «Про скасування листа (висновку) управління регулювання забудови департаменту містобудування від 25.05.2017 №2402-1370 щодо експлуатації мийки автомобілів на вул. А. Лінкольна, 57».

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Виконавчим комітетом Львівської міської ради подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає ухвалу Львівського окружного адміністративного суду такою, яка винесена з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи є спір між сторонами реальним, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами, навести мотиви та підстави для таких своїх висновків. Натомість суд лише згадує про імовірну позовну вимогу, що не може бути належною підставою для вжиття заходів забезпечення позову у вказаній судовій справі.

Також судом не враховано тієї обставини, що автомийка позивача (товариства з обмеженою відповідальністю «ФМ-Захід») розташована на земельній ділянці, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Крім цього зазначає, що позивач не надав суду доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам третіх осіб, неможливості чи ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заявником поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи апелянта про відсутність підстав для забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки у заяві чітко зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Вказані твердження за своєю суттю є обґрунтуванням не лише підставності застосування заходів забезпечення позову, але й обґрунтуванням позовної вимоги, з якою Заявник мав намір звернутися до суду. Відтак, слід презюмувати, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції брав до уваги не «згадку про імовірну» позовну вимогу як підставу для застосування відповідних заходів, а цілком реальну та чітку позовну вимогу, обґрунтованість якої Заявник доводив безпосередньо в заяві про забезпечення позову.

Щодо начебто порушення прав територіальної громади як власника земельної ділянки та недотримання судом першої інстанції принципу співмірності, то зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю «ФМ-Захід» є власником нежитлової будівлі літ. «Г-1», площею 145,0кв.м, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 57 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94399305 від 12.08.2017. Право власності на нежитлову будівлю набуто товариством внаслідок внесення її в статутний капітал учасниками - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В свою чергу останні придбали будівлю у ТзОВ «Мегаторгсвіт» на підставі договорів купівлі - продажу, посвідчених приватними нотаріусами Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І. 25.05.2020 року за реєстр. № 2300 та Корпало Г.В. 29.05.2017 року за реєстр. № 1280. На сьогоднішній день вказаний об`єкт використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «ФМ-Захід» в господарській діяльності як мийка автомобілів. До набуття у власність об`єкт також використовувався товариством на умовах оренди. після переходу до ТзОВ «ФМ-Захід» права власності на нежитлову будівлю за адресою: м.Львів, вул.Лінкольна, 57 вказане товариства автоматично набуло у власність і земельну ділянку, на якій вказана будівля розташована. З цього слідує, що земельна ділянка насправді належить на праві власності Заявнику. У свою чергу, будь-які правовідносини між Львівської міською радою та ТзОВ «Мегаторггруп» щодо оренди земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Лінкольна, 57, які закінчились ще у 2016 році, не мають жодного відношення ні до ТзОВ «ФМ-Захід», ні до суті даного спору.

Відтак, твердження апелянта щодо того, що застосовані заходи забезпечення впливають на права територіальної громади м. Львова як власника земельної ділянки, загальною площею 0,1221 га, за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 57 є абсолютно голослівними та не обґрунтованими, оскільки така земельна ділянка належить на праві власності Заявнику.

Щодо співмірності вказаного заходу забезпечення позову, то вважає, що у випадку невжиття зазначеного заходу забезпечення позову Апелянтом будуть вчинені дії спрямовані на відключення автомийки Заявника від інженерних мереж (електропостачання, водопостачання та водовідведення), що підтверджується скеруванням рішення від 24.07.2020 року №656 у ЛМКП «Львівводоканал» та ПрАТ «Львівобленерго» для розгляду питання щодо такого відключення; листом ЛМКП «Львівводоканал» до Заявника про розірвання договору №312010 від 20.10.2016 року, яке, у свою чергу, є неможливим в односторонньому порядку; листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури про визнання технічних умов від 03.07.2019 року №ТУ-Вд 345-19 недійсними.

Тож для відновлення порушених прав ТзОВ «ФМ-Захід» у разі задоволення позову необхідно буде докладати значні зусилля і нести додаткові витрати, щоб відновити вказані інженерні мережі до належної Заявнику будівлі. Окрім цього, товариство буде позбавлено можливості використовувати належне йому майно при здійсненні підприємницькою діяльності, що в даному випадку фактично призведе до її зупинення і заподіяння значних збитків. Також Заявник буде змушений додатково звертатись до суду з позовом про відшкодування таких збитків, що, у свою чергу, несе додаткові витрати на судовий збір та правову допомогу.

З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник заявника проти апеляційної заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ТзОВ «ФМ-Захід» є власником нежитлової будівлі літ. «Г-1», площею 145,0 кв.м., що розташована за адресою: м.Львів, вул.Лінкольна, 57, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №94399305 від 12.08.2017.

Виконавчим комітетом Львівської міської ради 24.07.2020 прийнято рішення №656 «Про скасування листа (висновку) управління регулювання забудови департаменту містобудування від 25.05.2017 №2402-1370 щодо експлуатації мийки автомобілів на вул.А.Лінкольна, 57».

Пунктом 2 вказаного рішення вирішено скерувати копію цього рішення у ЛМКП «Львівводоканал» та ПрАТ «Львівобленерго» для розгляду питання щодо відключення мийки автомобілів від інженерних мереж.

Суд першої інстанції заяву про забезпечення позову задовольнив з тих підстав, що збереження існуючого стану на час розгляду справи, на переконання суду, не призведе до заподіяння сторонам чи третім особам більшої шкоди, ніж якщо таких заходів забезпечення позову не буде вжито. Відключення мийки автомобілів, що знаходиться за адресою м. Львів вул. А. Лінкольна, 57, від інженерних мереж під час майбутнього розгляду справи може призвести до додаткових звернень заявника до суду, у разі вирішення спору на його користь. Тобто, в такому випадку вирішення судом цього спору буде недостатньо ефективним для заявника.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Так, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як слідує із заяви про забезпечення позову, ТзОВ «ФМ-Захід» має намір звернутись до суду з позовом з приводу визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.07.2020 №656 «Про скасування листа (висновку) управління регулювання забудови департаменту містобудування від 25.05.2017 №2402-1370 щодо експлуатації мийки автомобілів на вул. А. Лінкольна, 57».

Відповідно заявник вважає, що у разі не вжиття судом заходів забезпечення позову, виконання даного рішення призведе до порушення прав заявника, як власника, на мирне володіння своїм майном та зайняття підприємницькою діяльністю, а також будуть заподіяні збитки у зв`язку із необхідністю вжиття додаткових заходів для відновлення постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення до належної заявнику будівлі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що вжиті заходи забезпечення адміністративного позову не є вирішенням спору по суті, а є засобом тимчасового захисту, який рішення по суті спору не підмінює, а лише тимчасово, до вирішення спору, зупиняє процедуру щодо відключення мийки автомобілів від інженерних мереж за оскаржуваним рішенням.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у даній справі, збереження існуючого стану на час розгляду справи, на переконання суду, не призведе до заподіяння сторонам чи третім особам більшої шкоди, ніж якщо таких заходів забезпечення позову не буде вжито. Відключення мийки автомобілів, що знаходиться за адресою м. Львів вул. А. Лінкольна, 57, від інженерних мереж під час майбутнього розгляду справи може призвести до додаткових звернень заявника до суду, у разі вирішення спору на його користь. Тобто, в такому випадку вирішення судом цього спору буде недостатньо ефективним для заявника. Водночас, одним з основних завдань адміністративного судочинства, які закріплені в ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є вирішення спору у публічно-правових відносинах з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Що стосується доводів апелянта про начебто порушення прав територіальної громади як власника земельної ділянки та недотримання судом першої інстанції принципу співмірності, відсутності підстав для забезпечення позову, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі необґрунтованими з огляду на наступне.

Як уже зазначалось вище, 24 липня 2020 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №656 «Про скасування листа (висновку) управління регулювання забудови департаменту містобудування від 25.05.2017 року № 2402-1370 щодо експлуатації мийки автомобілів на вул. А. Лінкольна, 57» яким виконавчий комітет вирішив скасувати лист ( висновок) управління регулювання забудови департаменту містобудування від 25.05.2017 року № 2402-1370 щодо експлуатації мийки автомобілів на вул. А. Лінкольна,57 та скерувати копію цього рішення у ЛМКП «Львівводоканал» та ПрАТ «Львівобленерго» для розгляду питання щодо відключення мийки від інженерних мереж.

Отже, зазначене свідчить про те, що якщо рішення у даній справі буде винесено на користь Заявника, однак до його винесення буде припинено електропостачання, водопостачання та водовідведення до автомийки, то це унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів Заявника, за захистом яких він звернувся до суду, і спричинить значну шкоду, відшкодування якої неминуче буде пов`язано з труднощами.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Як уже зазначалось вище, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Пленумом Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» також висвітлено правову позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4 ст. 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Оцінка такої відповідності та співмірності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд враховує збалансованість інтересів позивача, держави та суб`єкта владних повноважень, а також співмірність негативних наслідків для кожної із сторін спору.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (п.77).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявником в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову наведено достатні аргументи, які підтверджують, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України», в якому Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Колегія суддів наголошує, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві, а реалізація спірного рішення призведе до порушення прав товариства, а саме: припинення господарської (підприємницької) діяльності.

Апеляційний суд вважає, що апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження того, що даним заходом забезпечення позову може бути завдана більша шкода, ніж та, якій можна запобігти, натомість заявником доведено, що застосуванням даного заходу можна запобігти значно більшій шкоді, ніж та, яка може бути завдана.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, трактуванні їх на власний розсуд та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 150 - 154, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради - залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року про забезпечення позову у справі №ЗД/380/40/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 30.11.2020р.