Справа № 215/5111/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2020 року Справа № 215/5111/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання бездіяльності протиправною, -
06.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у неналежному застосуванні управлінської функції, у порушенні правового режиму, форми розгляду зави від 11.08.2020 року вх. С-359 і непідкоренні ст. 92 Конституції України, ст. 1 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»;
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилась у невинесенні за результатами розгляду звернення від 11.08.2020 року вх.С-359 правового акту та у порушенні управлінської функції відповідно п. 18, 19 ч. 1 ст. 4 КАС України і ст.ст. 3, 19 Конституції України;
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилась у невжитті заходів для забезпечення права на отримання інформації, у відмові звернутися з клопотанням до Дніпропетровської обласної державної адміністрації для вжиття системи заходів, спрямованих на формування методики ведення трудової книжки, як позаштатного працівника і загалом за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування після розгляду заяви від 11.08.2020 року вх.С-359 до правової позиції ст.ст. 3, 22, 46, 68 Конституції України;
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилась у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням системи місцевого самоврядування та не вжитті заходів для усунення причин, що породжують подання заяви від 11.08.2020 року вх. С-359 та зазначити закон, вимоги якого порушено ним згідно ст. 249 КАС України.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач допустив бездіяльність, яка виявилась у порушенні правового порядку розгляду його письмового звернення, а саме: заяви (запиту) від 11.08.2020 року № С-359. Так, за поясненнями позивача, відповідач відмовився здійснювати свої управлінські функції та не прийняв рішення щодо розгляду його заяви. При цьому, як зазначив позивач, нормативно-правовий акт за змістом п. 18, п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, є актом управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, а відповідач не визнає зміст та спрямованість діяльності держави, не вживає заходи для забезпечення гарантій ст. 3, 19, 22, 46, 68, 92 Конституції України, не стоїть на захисті прав на державні соціальні стандарти та гарантії, а також прав на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Таким чином, позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення правового режиму розгляду його заяви, звернувся до адміністративного суду з позовом.
Ухвалою суду від 12.10.2020 року була задоволена заява ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позову до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 12.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції, призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, а також задоволено клопотання про витребування доказів у справі.
У встановлений судом строк відповідач надав суду відзив на позов та витребувані у нього ухвалою суду від 12.10.2020 року письмові докази, а саме копії:
заяви позивача від 11.08.2020 року за вх. № С-359; відповіді виконкому Тернівської районної у місті ради від 20.08.2020 року № С-359; реєстр витрат конвертів щодо направлення відповіді ОСОБА_1 на його звернення від 11.08.2020 року за вх. № С-359; скарги ОСОБА_1 від 11.08.2020 року до криворізького міського голови та супровідний лист до неї.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними. Так, за поясненнями відповідача, 11.08.2020 року ним було отримано звернення ОСОБА_1 за вх. № С-359, яке, з урахуванням приписів ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», було розглянуто та відповідь надіслана позивачу 20.08.2020 року.
При цьому, розгляд звернення ОСОБА_1 від 11.08.2020 року за вх.№ С-359 було здійснено за його відсутності, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, Кабінетом Міністрів України встановлено на всій території України карантин з 12.03.2020 року по 31.12.2020 року.
Крім того, на підставі розпорядження від 18.03.2020 року № 52-р «Про запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 на території Тернівського району міста Кривого Рогу» скасовано особистий прийом громадян та запроваджено прийняття лише письмових звернень поштою, електронних та телефонних звернень та їх розгляд у встановленому порядку.
Таким чином, розгляд звернення ОСОБА_1 у його присутності є неможливим.
Також, за поясненнями відповідача, видача довідки про відрахований консолідований страховий внесок, збір до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування за 01.04.2020 року по 01.09.2020 року, не належить до повноважень виконкому Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, оскільки ОСОБА_1 перебує на обліку в УПСЗН виконкому Тернівської районної у місті ради як одержувач компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, з 01.12.2010 року по теперішній час. При цьому, за дану категорію осіб орган УПСЗН провадить обчислення єдиного внеску та здійснює його сплату за рахунок коштів державного бюджету. Дані відомості містяться в персональній обліковій картці в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, який веде Пенсійний фонд України. Таким чином, видача довідки про страховий стаж є компетенцією територіальних органів Пенсійного фонду України. Відповідач неодноразово рекомендував позивачу звернутись із запитом щодо видачі зазначеної довідки до Тернівського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг (сервісний центр), але ОСОБА_1 категорично відмовляється від наданих рекомендацій.
Водночас, відповідач зазначив, що він не є суб`єктом правотворчості, а тому до його повноважень не входить прийняття нормативних та інших актів у формі рішень. З огляду на це, позивачу була надана письмова відповідь на його звернення від 11.08.2020 року за вх. № С-359.
Щодо вимоги надати ОСОБА_1 копію його паспорта, то відповідач зазначив, що виконання даної вимоги є неможливим, оскільки ця копія не була додана позивачем до звернення від 11.08.2020 року.
З огляду відсутності факту бездіяльності виконкому Тернівської районної у місті ради під час розгляду даного звернення ОСОБА_1 та з урахуванням викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 257, ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до голови Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради ОСОБА_2 із заявою (запитом) від 11.08.2020 року вх. С-359, в якій просив:
- належно оформити трудову книжку, як позаштатному працівнику з 01.12.2014 року, чим гарантовано забезпечити
ОСОБА_1 загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у повному обсязі;
- вжити систему заходів для ОСОБА_1 , спрямованих на забезпечення його загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, звернувшись з клопотанням до Дніпропетровської обласної державної адміністрації для вжиття системи заходів, спрямованих на формування методики ведення трудової книжки, як позаштатного працівника і взагалі за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- надати довідку, де вказати відрахований консолідований страховий внесок, збір до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з 2014-2020р.р. щомісячно;
- частково відшкодувати моральні страждання ОСОБА_1 у сумі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: 2102 х 2000 = 4204000 грн.;
- надати дві копії заяви ОСОБА_1 з клопотаннями та з реєстраційними номерами належно завіреними;
- надати запрошення для ОСОБА_1 з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду його заяви від 11.08.2020 року, а після її розгляду, висновки викласти в рішенні, постанові, наказі, тобто індивідуальному правовому акті, складеному за підсумком всебічного розгляду питання заяви, який надати йому;
- надати форму довідки про склад сім`ї для осіб, які не мають свого житла, яку вимагає ОСОБА_3 ;
- правовим актом забезпечити право ОСОБА_1 на державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії відповідно поданої заяви від 10.08.2020 року до Управління праці та соціального захисту населення;
- скаргу від 11.08.2020 року Криворізькому міському голові направити згідно ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян».
Заява ОСОБА_1 від 11.08.2020 року за вх. № С-359 була розглянута відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та відповідь з вичерпними роз`ясненнями щодо порушених у зверненні питань надіслана позивачу 20.08.2020 року.
На підтвердження факту направлення відповіді позивачу, відповідач надав суду копію реєстру витрат конвертів з 1 по 31.08.2020 року.
Проте, позивач, вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність під час розгляду його заяви (запиту) від 11.08.2020 року та не здійснив заходів, щодо усунення причин, які породжують подання заяви (запиту), звернувся до адміністративного суду, оскаржуючи таку бездіяльність.
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправності бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви (запиту) позивача від 11.08.2020 року за вх. № С-359.
Суд, вирішуючи спір по суті позовних вимог, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Суд зазначає, що Закон України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15, 16 вищевказаного Закону.
За приписами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
- знайомитися з матеріалами перевірки;
- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Згідно з ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз зазначених вище норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.
Крім того, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що письмова відповідь, надана суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду звернення громадян на підставі Закону України «Про звернення громадян», містить його рішення щодо порушених у зверненні питань. Адже, ним вирішуються по суті заявлені суб`єктом звернення питання. При цьому, законом визначається, що за результатами розгляду, зокрема, заяви суб`єкта звернення, суб`єктом владних повноважень надається письмова відповідь. Така відповідь має містити аргументовану, несуперечливу, переконливу інформацію, що відповідає дійсності та стосується суті звернення. При цьому, суд зазначає, що письмова відповідь, надана на звернення громадян, не може мати юридичної сили, бо відповідно до теоретичних основ права, юридична сила є основною властивістю правових актів діяти та породжувати правові наслідки: виникнення, зміни, припинення правовідносин. Проте, письмова відповідь на звернення громадян має інформаційний характер та не є правовим актом, а орган місцевого самоврядування не є суб`єктом правотворчої діяльності під час надання відповіді на звернення громадян.
На підтвердження своїх тверджень відповідач надав суду такі письмові докази, що містяться в матеріалах справи, а саме: копію заяви позивача від 11.08.2020 року за вх. № С-359; копію відповіді виконкому Тернівської районної у місті ради від 20.08.2020 року № С-359; копію реєстру витрат конвертів щодо направлення відповіді ОСОБА_1 на його звернення від 11.08.2020 року за вх. № С-359; копію скарги ОСОБА_1 від 11.08.2020 року до криворізького міського голови та копію супровідного листа до неї.
Також суд зазначає, що відповідно ст. 9 Закону України «Про інформацію», основними видами інформаційної діяльності є створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорона та захист інформації.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про інформацію», інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Аналіз викладених вище норм, на порушення яких посилається позивач, вказує, що такі норми регламентують загальні положення закону про регулювання відносин щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Водночас, суд зазначає, що статей 32 та 45 Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657-XII в редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача та виникнення спірних правовідносин, не містить. Тому, посилання позивача на вказані норми не беруться судом до уваги.
При цьому, дослідивши зміст листа з відповіддю щодо порушених питань у заяві (запиті) від 11.08.2020 року за вх. № С-359, суд встановив, що відповідач роз`яснив та виклав висновки по кожному питанню в межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку.
Натомість, позивач вважає, що відповідачем було порушено його право на інформацію.
З цього приводу суд зазначає, що надання відповіді по суті порушених у зверненнях до державного органу питань, є дискрецією органу державної влади.
За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Крім того, з приводу посилань позивача на те, що відповідачем не вжиті заходи щодо забезпечення фундаментального права ОСОБА_1 на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до ст. ст. 3, 19, 22, 46, 68, 92 Конституції України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначені види загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування:
пенсійне страхування;
страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності;
медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Так, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради як отримувач компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або престарілим, який досяг 80-річного віку.
Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 року № 178, за дану категорію осіб обчислення єдиного внеску провадиться управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради.
Звіти про нарахування та сплату єдиного внеску подаються до територіального органу доходів і зборів у строки, порядку та за формою, що встановлюється Мінфіном за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Дані відомості є джерелом формування Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зарахування періоду по догляду за особою з інвалідністю І групи непрацюючій працездатній особі до загального трудового стажу здійснюється територіальним органом Пенсійного фонду України на підставі інформації з Державного реєстру.
Сплата єдиного внеску за дану категорію осіб здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в межах загального обсягу видатків, передбачених в Державному бюджеті України на відповідний рік для Пенсійного фонду України.
Дані відомості містяться у персональній обліковій картці в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру. Органом, уповноваженим вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом, є Пенсійний фонд України.
Виходячи з вищевикладеного, видача довідок про зарахований страховий стаж не входить до повноважень виконкому, оскільки це є компетенцією територіальних органів Пенсійного фонду України.
Позивач може безоплатно отримати довідку про інформацію, що міститься у персональній обліковій картці в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру в органах Пенсійного фонду України. Довідка видається при особистому зверненні, на підставі поданої заяви, паспорта, довідки податкових органів про присвоєння ідентифікаційного номера.
Позивачеві неодноразово в усній та письмовій формі було рекомендовано звернутися із запитом щодо видачі довідки до Тернівського відділу обслуговування громадян в м. Кривому Розі (сервісний центр) за адресою: вул. С. Колачесвського, 133. Однак він категорично відмовляється від наданих рекомендацій.
З огляду на це, твердження позивача щодо допущеної бездіяльності відповідача є безпідставними та не відповідають дійсності.
Також суд зазначає, що відповідно до положень ст. 249 КАС України, передбачений порядок та підстави постановлення судом окремої ухвали.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд зазначає, що аналіз викладеної вище норми КАС України вказує, що мета постановлення окремих ухвал як заходу реагування полягає в тому, що суд, якщо виявить під час розгляду справи порушення закону і встановить причини та умови, що сприяли його порушенню, може постановити окрему ухвалу та направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.
Тому, враховуючи, що під час розгляду справи судом не було виявлено порушення відповідачем закону, в тому числі і при розгляді звернень позивача, у суду відсутні правові підстави для застосування положень ст. 249 КАС України.
Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п.29).
Згідно з п. 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Аналіз зазначених вище норм права та обставин справи, дає підстави зробити висновок, що засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути ефективним та ґрунтуватися на конкретних підставах, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само, встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 73 КАС України, належними доказами є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 ст. 77 КАС України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України, з урахуванням того, що ухвалою суду від 12.10.2020 року було задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору на підставі ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Тому, питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору судом, не вирішується.
Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання бездіяльності протиправною відмовити.
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 27.11.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька