Справа № 380/1166/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1166/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник Л.В.,

за участі:

представника позивача - Ратича Т.М., згідно договору,

представника відповідача - Пинянської С.І., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.01.2020,просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №50/25/Л-20/11.03-06 від 23.12.2019 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виплаті пенсії за довіреністю згідно заяви від 18.11.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за довіреністю.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що під час її перебування у Республіці Польща, її пенсію через установу банку отримувала довірена особа - дочка ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ). В подальшому виплату пенсії позивача було переведено у поштове відділення м. Новий Розділ. У зв`язку з цим, довірена особа подала відповідачу заяву (оригінал) від імені ОСОБА_1 про виплату пенсії за довіреністю від 18.11.2019, яка була підписана позивачем та нотаріально завірена з проставленим апостилю. Однак, відповідач відмовив у задоволенні вимог заяви, мотивуючи це необхідністю особистого звернення позивача із заявою. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 10.02.2020 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 21.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10.03.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. №13305).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, що зазначені у позові, підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву. Наголосила, що відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія може виплачуватися за довіреністю. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності. Зазначила, що п. 16 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596-99-п (зі змінами), встановлено, що якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунку більше як один рік уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідний орган - Пенсійного фонду не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач пенсії повинен особисто подати нову заяву до органу Пенсійного фонду на продовження виплати пенсії за довіреністю. У разі відсутності такої заяви перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу банку припиняється, пенсія переводиться на поштове відділення зв`язку за місцем проживання одержувача в установленому порядку. Представник відповідача наголосила, що оскільки ОСОБА_1 особисто із заявою встановленого зразка на продовження плати пенсії за довіреністю до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не зверталася та не вживала заходів, спрямованих на отримання належної їй суми пенсійних виплат, у відповідача були відсутні підстави для задоволення її заяви та здійснення пенсійних виплат за довіреністю. Враховуючи наведене, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка гр.. ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 являється її матір`ю, на даний час тимчасово проживає на території Республіки Польща. З матір`ю вона спілкується часто по телефону, заяву, призначену для подачі в ГУ ПФУ у Львівській області, отримала поштою. В свою чергу матір виробляла їх в посольстві України в Варшаві.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 02.04.2007 отримує пенсію за віком.

З матеріалів справи видно, що з 24.04.2018 пенсію ОСОБА_1 отримувала за довіреністю її донька ОСОБА_2 .

З 01.06.2019 переведено виплату пенсії ОСОБА_1 у поштове відділення м. Новий Розділ, що підтверджується листом Центру поштового зв`язку № 4 Львівської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" № 08-281 від 09.08.2019.

01.12.2019 виплата пенсії припинена взагалі.

17.12.2019 ОСОБА_2 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою ОСОБА_1 про виплату їй пенсії за довіреністю.

Рішенням № 50/25/Л-20/11.03-06 від 23.12.2019 відповідач відмовив у виплаті пенсії ОСОБА_1 за довіреністю, мотивуючи це необхідністю особистого звернення позивача.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася з позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Згідно із п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заява про поновлення виплати пенсії, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 14 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, передбачено, що якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідний орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач пенсії та грошової допомоги - подати нову заяву в орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення у порядку, визначеному в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем пенсій та грошової допомоги цієї умови орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення припиняє перерахування відповідно пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу банку і здійснює виплату через підприємство поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в установленому порядку.

Згідно з положеннями ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 (справа № 805/402/18) Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 №25- рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Аналізуючи норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд дійшов висновку про те, що вказаний нормативно-правовий акт передбачає можливість подання заяви про виплату пенсії за довіреністю пенсіонером.

Застережень щодо обов`язкової особистої присутності пенсіонера в Законі не міститься.

Водночас, з аналізу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" випливає, що заява подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

І знову ж таки, застережень щодо обов`язкової особистої присутності пенсіонера в Порядку не міститься. Йдеться лише про особисте подання (написання) відповідної заяви.

Дана позиція суду відповідає висновкам, викладеним Верховним судом в постановах від 17.07.2018 (справа № 211/1789/17), від 31.01.2019 (справа №520/9721-16а).

Як уже зазначалося, ОСОБА_1 є громадянкою України, яка досягла пенсійного віку і якій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", було призначено пенсію за віком.

З матеріалів справи видно, що уповноважена особа ОСОБА_1 , а саме її донька ОСОБА_2 , 17.12.2019 подала до ГУ ПФУ у Львівській області заяву своєї матері, ОСОБА_1 , про виплату їй пенсії за довіреністю.

Вказана заява було підписана ОСОБА_1 особисто, з проставленим апостилем та нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Анною Сипнєвською (м. Гнєзно, Республіка Польща).

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 подала до ГУ ПФУ у Львівській області нотаріально посвідчену копію довіреності від 24.04.2018, строком дії до 2021 року.

Відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом міста Гнєзно Анною Сипнєвською , ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 , зокрема, бути її представником у усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях, у тому числі у відділеннях пенсійного фонду.

Крім того, у довіреності зазначається, що ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 має право подавати заяви, заяви - дозволи, отримувати належні грошові суми і оплачувати грошові суми, податки, підписуватися від імені ОСОБА_1 , а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю.

Суд зазначає, що 22.12.2003 для України набрала чинності Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, ратифікована Законом України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів".

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого ст. 4 апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно зі ст.4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Відповідно до ст.5 Конвенції апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа.

Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Отже, враховуючи наведене, позивачкою було особисто складено заяву на виплату пенсії за довіреністю, а повноваження її представника ОСОБА_2 були підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю, що подана разом із заявою про виплату пенсії самої ОСОБА_1 ..

Водночас, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №50/25/Л-20/11.03-06 від 23.12.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті пенсії за довіреністю згідно її заяви від 18.11.2019.

Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, суд зазначає, що підставою для відмови слугувала необхідність особистого звернення позивача з такою заявою.

Суд зазначає, що згідно ч.3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведені вище міркування ЄСПЛ є достатніми для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні вимогою Протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, підсумовуючи наведене, суд зазначає, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія,в Україні чи за її межами.

Матеріалами справи підтверджено те, що позивач - ОСОБА_1 - підписала особисто заяву від 18.11.2019 про продовження виплати їй пенсії за довіреністю, а її представник за довіреністю, що оформлена належним чином, - ОСОБА_2 - передала вказану заяву до ГУ ПФУ у Львівській області, чим виконала вимоги, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії щодо продовження виплати пенсії за довіреністю.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи суд дійшов висновку, що відмова відповідача продовжити виплату пенсії позивача її представнику за довіреністю ОСОБА_2 на підставі особисто написаної заяви ОСОБА_1 від 18.11.2019 суперечить Конституції та законам України, що вказує на протиправність оскаржуваного рішення.

Відповідно, порушене право позивача може бути відновлене шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за довіреністю згідно поданої нею заяви від 18.11.2019.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 12.03.2019 у справі № 441/1239/17 та від 31.10.2019 у справі № 160/7699/18.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо судового збору, суд зазначає, що оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, за правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 72-77, 132, 134, 139, 241-246, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №50/25/Л-20/11.03-06 від 23.12.2019 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії за довіреністю згідно поданої нею заяви від 18.11.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсію за довіреністю згідно поданої нею заяви від 18.11.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.11.2020.

Суддя Потабенко В.А.