Справа № 540/1881/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1881/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради, Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

І. Зміст позовних вимог

16 липня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивачка, ОСОБА_1 ), від імені якої діє адвокат Буженко Ю.С. (надалі - представник позивачки) звернулась до суду з позовом до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (надалі - відповідач-1), Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (надалі - відповідач -2) у якому просить:

- визнати протиправним та скасування рішення № 2363 від 25.06.2020 року, прийняте 121 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2020 року;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2020 року.

ІІ. Позиція позивача та заперечення відповідачів

Вказані вимоги представник позивачки обґрунтовує тим, що у червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Щасливцевської сільської ради із клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, додавши до нього графічні матеріали з детальним позначенням розміру та бажаним місцерозташуванням земельної ділянки. Проте, рішенням Щасливцевської сільської ради від 21.12.2019 р. № 2363 відмовлено ОСОБА_1 у задоволені вказаного клопотання з підстав надання такого дозволу іншій особі. Представник позивачки вважає дане рішення Щасливцевської сільської ради протиправним, оскільки вказана відповідачем-1 підстава для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою не зазначена у ч. 7 ст. 118 ЗК України, а тому є незаконною. У відповіді на відзив від 25.08.2020 р. представник позивачки вказує, що оскаржуване рішення відповідача містить посилання на рішення № 1439 від 15.01.2019 р., яким нібито раніше надався дозвіл іншій особі, проте відповідачем-1 не надано доказів ідентифікації із відповідними підтвердженнями земельної ділянки, що земельна ділянка, зазначена у вказаному рішенні є дійсно тією земельною ділянкою, на яку претендує ОСОБА_1

25.08.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача-1, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що підставою для відмови позивачці у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд є рішення Щасливцевської сільської ради № 1439 від 15.01.2019 р., згідно якого на бажану земельну ділянку, позначену позивачкою у графічних матеріалах було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі. Представник відповідача -1 вважає, що надаючи дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі, сільська рада взяла на себе зобов`язання у майбутньому передати дану земельну ділянку у власність, затвердивши в подальшому проект землеустрою. В свою чергу у разі отримання позивачем повторного дозволу на ту ж саму ділянку, сільська рада порушила б законні сподівання іншої особи на отримання земельної ділянки у власність, оскільки процедура оформлення права власності ним вже розпочата, а позивачу було б завдано шкоду у розмірі вартості послуг з виготовлення проекту землеустрою.

Відповідач -2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21 липня 2020 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України.

Частиною 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

На момент відкриття провадження у даній справі, діяла норма пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, якою передбачалось, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 набув чинності Закон України № 731-IX від 18 червня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пунктом 2 розділу ІІ цього Закону встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Тобто, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом - 06.08.2020.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2020 р. № 956 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), строк карантину на території України продовжено до 31 грудня 2020 р.

Враховуючи, що на дату розгляду справи від сторін не надходили заяви про продовження такого строку суд вважає за можливе провести розгляд справ на підставі наявних документів.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

05.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Щасливцевської сільської ради із клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташованої на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які додаються до клопотання.

До вказаного клопотання додано: копії паспорта та ідентифікаційного номера заявника, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

25.06.2020 року на 121 сесії Щасливцевської сільської ради сьомого скликання прийнято рішення № 2363, яким за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (вх. № Б/250-01.01 від 17.06.2020 р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та наданих документів, враховуючи рішення № 1439 від 15.01.2019 р., прийняте 84 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою на бажану земельну ділянку іншій особі.

Вважаючи дану відмову відповідача-1 у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою необґрунтованою, а рішення Щасливцевської сільської ради № 2363 від 25.06.2020 року протиправним, представник позивачки звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР ( далі - Закон № 280/97-ВР), який передбачає, зокрема,

- сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами ( частина 1 ст. 10);

- виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин ( пункт 34 частини 1 статі 26 );

- акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статі 59 ).

Положеннями Земельного кодексу України від 24.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України) передбачено, зокрема,

- громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування ( частиною 1 статті 116 );

- сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб ( частина перша статті 122);

- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. ( частина 6 статі 118)

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. ( абзац перший частини 7 статі 118)

VI. Оцінка суду

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, питання щодо безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок із земель комунальної власності для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської ради шляхом прийняття відповідних рішень.

При цьому, положеннями статті 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення таких земельних ділянок у власність і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень вказаної статті ЗК України.

Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є правомірність відмови Щасливцевської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, а підставою - відсутність законних підстав для ненадання такого дозволу.

За позицією відповідача, правомірність відмови позивачки у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки згідно оскаржуваного рішення Щасливцевської сільської ради № 2363 від 25.06.2020 року полягає у тому, що на земельну ділянку, на яку претендує ОСОБА_1 , рішенням Щасливцевської сільської ради № 1439 від 15.01.2019 р. вже було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки іншій особі - ОСОБА_2 згідно з рішенням Щасливцевської сільської ради № 1439 від 15.01.2019 р.

Як вбачається зі змісту рішення № 1439 від 15.01.2019 р., прийнятого 84 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах населених пунктів на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області із земель запасу житлової та громадської забудови Щасливцевської сільської ради орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд зауважує, що графічні матеріали ОСОБА_1 , на яких зазначено нею бажане місце розташування земельної ділянки, не містять такої адреси.

Крім того, надані представником відповідча-1 документи також унеможливлюють встановити пов`язаність земельної ділянки, зазначеної у рішенні Щасливцевської сільської ради № 1439 від 15.01.2019 р., із розташуванням земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_1 .

Разом з тим, враховуючи, що за позицією відповідача-1 на спірну земельну ділянку одночасно претендують кілька осіб, то в даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує права іншої особи. Тому особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

В той же час, суд зазначає, що органи місцевого самоврядування не вправі приймати рішення про встановлення черговості громадян, які бажають отримати земельну ділянку. Тому відмова суб`єкта владних повноважень у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не ґрунтується на вимогах закону, дана позиція також узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 21.08.2018 р. у справі № 820/2303/17, від 05.03.2019 р. у справі № 808/2200/18.

При цьому, суд враховує, що питання передачі земельної ділянки у власність (користування) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, в які суд не може втручатися, а тому адміністративним судом не може бути надана оцінка наявності переваг тієї чи іншої особи.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 р. у справі № 545/808/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд зауважує, що ні частиною 7 статі 118 ЗК України, ні іншим чинним законодавством не передбачена така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, як надання такого дозволу іншій особі, а тому відмова Щасливцевської сільської ради у надані ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки з підстав прийняття рішення Щасливцевської сільської ради № 1439 від 15.01.2019 р. про надання такого дозволу гр. ОСОБА_2 є протиправною.

Додатково суд вказує, що відповідачем-1 не надано до суду доказів того, що спірна земельна ділянка на момент прийняття оскарженого рішення № № 2363 від 25.06.2020 р. є об`єктом цивільних прав ОСОБА_2 , а також вчинення останнім дій, направлених на виконання пункту 3 рішення Щасливцевської сільської ради № 1439 від 15.01.2019 р.

Таким чином, суд вважає, що рішення Щасливцевської сільської ради від 25.06.2020 р. №2363 не відповідає вищевказаним нормам Земельного кодексу України, а тому не є обґрунтованим та законним, що є підставою для визнання його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивачки суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. (пункт 2 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Частина третя статті 245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача, як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

З іншого боку, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою (прийняти рішення такого змісту), якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом і немає обґрунтованих сумнівів вважати, що він наддасть дозвіл, розглянувши заяву повторно.

Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Зазначену правову позицію було висловлено у постанові ВС від 28.05.2020 у справі №819/654/17.

Такий підхід забезпечує реальний розподіл та баланс виконавчої та судової влади. З одного боку, він запобігає необґрунтованому втручанню суду у сферу виконавчої влади, а з іншого - перекладенню на судову владу обов`язку щодо прийняття рішень, які мають адміністративний характер та повинні ухвалюватися органами виконавчої влади.

Як вбачається зі змісту позову, позивач просить суд зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати позивачці дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2020 року

Відповідно до частини 4 статі 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

В ході розгляду справи за даними ЄДР судових рішень (№ 92295688) судом встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 р. у справі № 540/1802/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради, Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 2366 від 25.06.2020 року, прийняте 121 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зобов`язано Щасливцевську сільську раду Генічеського району Херсонської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 09.06.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області з урахуванням правової позиції, наданої судом у даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 вже зверталась до Щасливцевської сільської ради з аналогічним клопотанням від 09.06.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що свідчить про її намір отримати безоплатно у власність земельну ділянку у межах норм, визначених ЗК України.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі " Федорченко та Лозенко проти України ", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Суд зазначає, що в межах даних спірних правовідносин, оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою залежить не тільки від тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні, а і від того чи були ці мотиви відповідача вичерпаними відповідно до вимог земельного законодавства, як це встановлено судом у даній справі.

З урахуванням встановлених судом обставин, належним способом захисту та відновлення прав позивачки у цій справі є зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути на найближчий сесії клопотання ОСОБА_1 від 17.06.2020 р. за вх. № Б/250-01.01 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, з урахуванням висновків суду.

З огляду на даний висновок суду, позовні вимоги про зобов`язання відповідача-1 надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги представника про зобов`язання Щасливцевську сільську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то суд враховує таке.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги предмет спору та обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки представником позивачки не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від його виконання за наслідками набрання даним рішенням законної сили.

Щодо вимоги представника позивачки постановити окрему ухвалу про притягнення посадових осіб Щасливцевської сільської ради до відповідальності за грубе порушення земельного законодавства, то суд вказує про таке.

Так, відповідно до частин 1-3 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В даному випадку суд не вбачає підстав, визначених статтею 249 КАС України для постановлення окремої ухвали.

Щодо доводів представника позивачки, викладених у відповіді на відзив, стосовно не надання Щасливцевською сільською радою доказів того, що юрисконсульт Самохвалова К, яка діє за довіреністю, має законні повноваження на представництво інтересів відповідачів у суді та на подачу документів, то суд вказує про таке.

Так, стаття 131-2 Конституції України встановлює, що тільки адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом може бути визначено винятки щодо представництва в суді в трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, яких визнано судом недієздатними (дієздатність яких обмежено).

Отже, Конституція передбачає випадки, коли представником у суді може бути інша особа (а не адвокат), у даному випадку це представництво в суді у малозначних спорах.

Відповідно до частини 2 статі 57 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Пунктом 1 частини 1 статі 59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

З огляду на вказане, суд вважає даний довід представника позивачки необґрунтованим.

VII. Висновок суду

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. (ч. 2 ст.77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в частині судового збору суд вказує про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2102,00 гривень.

Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом позивачкою не було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., як за вимогу немайнового характеру.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011 року № 1691 визначено порядок формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.

З огляду на викладене та враховуючи, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з неправильним визначенням представником позивачки способу захисту порушених прав, тому судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню у дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради, який відповідно до даних Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів є розпорядником бюджетних коштів Щасливцевської сільської ради.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно абзацу першого частини 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статі 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При вирішенні даного питання суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц щодо розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат на послуги адвоката, а саме, при визначенні суми відшкодування на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини ( ч. 2 ст. 6 КАС України).

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру в сумі 7000,00 гривень представником позивачки надано до суду: договір на правничу допомогу, довідку-рахунок, касовий ордер.

При цьому, судом встановлено, що представником ОСОБА_1 у даній справі є адвокат Буженко Ю.С., який діє на підставі ордеру серії АО № 1008435 та договору про надання правової допомоги № 01/06/20 від 01 червня 2020 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , предметом якого, зокрема, є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта в Херсонському окружному адміністративному суді; надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності, аналіз законодавства, вивчення судової практики, представництво інтересів у суді. Складення заяв, адвокатських запитів, позовів, відзивів на позови, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; надання правової допомоги здійснюється у наступних формах: консультації; інші види послуг, які пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням Договору.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, представником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Буженко Ю.С. надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 20-30 від 24.08.2020 р., згідно якої на підставі договору про надання правової допомоги № 01/06/20 від 01.06.2020 р. від ОСОБА_1 прийнято 7 000,00 грн. по справі № 540/1881/20.

Крім того, надано довідку-рахунок № 20-30 від 24.08.2020, згідно якої загальна сума наданих адвокатом ОСОБА_3 послуг складає 7 000,00 гривень, у т.ч.

- консультація клієнта щодо захисту його прав при оскарженні рішення сільради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою - 500 грн. (30 хв.);

- роз`яснення клієнту земельного законодавства щодо процедури надання дозволу на розробку проекту землеустрою - 500 грн. (30 хв.);

- надання клієнту правової інформації з приводу судової практики по земельних спорах, в тому числі, правових висновків Верховного Суду та судової практики Європейського суду по земельних спорах - 500 грн. (30 хв.);

- складання позовної заяви, формування матеріалів та засвідчення копій документів, що додаються до позову - 2000 грн. (2 год.);

- ознайомлення із відзивом на позовну заяву по справ № 540/1881/20 - 500 грн. (30 хв.);

- аналіз відзиву на позовну заяву та формування правової позиції по відношенню до відзиву на позовну заяву- 500 грн. (30 хв.);

- складання відповіді на відзив на позовну заяву по справі № 540/1881/20 - 1000 грн. (1 год.);

- складання клопотання про долучення до матеріалів справи №540/1881/20 доказів надання правничої допомоги - 500 грн. (30 хв.);

- складання довідки-рахунку про види та обсяг наданої правничої допомоги по справі №540/1881/20 - 500 грн. (30 хв.);

- складання заяви про подачу доказів судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог - 500 грн. (30 хв.).

07.09.2020 р. до суду надійшли заперечення, підписані сільським головою Плохушко В., якими просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення 7 000,00 гривень на правничу допомогу, оскільки вказаний розмір є завищеним та не співмірним з вимогами згідно частини 5 статті 134 КАС України, а саме, справа є незначної складності; консультація та роз`яснення клієнту щодо судової практики не може займати півтори години та складати 1500,00 грн.; складання позовної заяви, ознайомлення з відзивом та формування правової позиції по відношенню до відзиву та складання відповіді на нього не може складати 4000,00 грн. за 4 години у адвоката, який займається виключно такими справами. Крім того, відповідач-1 вважає не зрозумілим включення в окрему послугу складання довідки рахунку, яка не є доказом правничої допомоги.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивачки витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у суді, з урахуванням заперечень відповідача-1, суд вказує про таке.

Як встановлено судом предмет спору у даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, доказом вказаного є розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, як справи незначної складності з огляду на її категорію, обсяг та характер доказів у справі.

З огляду на викладене, суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом таких послуг, як консультація клієнта щодо захисту його прав, роз`яснення клієнту земельного законодавства, надання клієнту правової інформації з приводу судової практики по земельних спорах, оскільки вказані послуги є взаємопов`язаними між собою, а тому та не можуть рахуватися окремо та відповідно підлягають зменшенню.

З аналогічних підстав не можуть рахуватись окремо такі види послуг адвоката, як ознайомлення із відзивом на позовну заяву, формування правової позиції по відношенню до відзиву на позовну заяву по справі та складання відповіді на відзив на позовну заяву по справі, оскільки доводи й позиція представника позивачки у змісті позову не відрізняються від його доводів та позиції, викладених у відповіді на відзив, а тому такі види послуг також підлягають зменшенню.

У суду також викликає сумнів щодо тривалості складання позовної заяви, формування матеріалів та засвідчення копій документів до позову (2 год.), оскільки за умови того, що в аналогічній адміністративній справі № 540/1802/20 р. за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради, виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення Щасливцевської сільської ради № 2366 від 25.06.2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат ОСОБА_3 , тому витрачення такого часу для підготовки позовних матеріалів в межах розглядуваної справи не вбачається обґрунтованим та потрібним для досвідченого фахівця, а тому, на переконання суду розмір, заявлений позивачем до відшкодування за надання такої послуги, також є необґрунтованим та підлягає зменшенню.

Також безпідставним є включення до витрат на правничу допомогу складання клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надання правничої допомоги, а також складання довідки-рахунку про види та обсяг наданої правничої допомоги, оскільки вказані послуги взагалі не потребують спеціальних професійних здібностей та не були передбачені договором.

Враховуючи наведені обставини, зміст та обсяг наданих послуг, а також часткове задоволення позовних вимог, суд вважає заявлений представником позивачки до відшкодування розмір правової допомоги завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог представника позивача щодо відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою під час розгляду справи у суді в сумі 2 000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (місце знаходження 75580, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Миру, 26, ), Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району херсонської області (, 75580, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Миру, 26) скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 2363 від 25.06.2020 року, прийняте 121 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2020 року.

Зобов`язати Щасливцевську сільську раду Генічеського району Херсонської області (місце знаходження 75580, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Миру, 26, ) на найближчій сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 17.06.2020 р. ( вх. № Б/250-01.01) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозтошуванням, із урахуванням висновків суду.

Стягнути з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради (, 75580, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Миру, 26) за рахунок бюджетних асигнувань до Державного бюджету України ( стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок грн. 80 коп.) грн.

Стягнути з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (75580, Херсонська область, с.Щасливцеве, вул.Миру, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у сумі 2 000,00 ( дві тисячі грн. 00 коп.) грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 109040000