Справа № 380/671/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 листопада 2020 року

Київ

справа №380/671/20

адміністративне провадження №Зі/9901/171/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., розглянувши заяву Закарпатської митниці Держмитслужби про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса О. В., Блажівської Н. Є. у справі №380/671/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регно Італія УА» до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

у с т а н о в и в :

У провадженні Верховного суду перебуває касаційна скарга Закарпатської митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі №380/671/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регно Італія УА» до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

26 листопада 2020 року Закарпатською митницею Держмитслужби до суду подано заяву про відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусу О. В., Блажівській Н. Є., яка розглядає вказану справу, з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 26 листопада 2019 року Верховний Суд, зокрема, визнав заявлений Закарпатською митницею Держмитслужби відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусу О. В., Блажівській Н. Є. необґрунтованим та передав заяву про відвід для визначення суддів у порядку встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для їх вирішення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 27 листопада 2019 року, заяву про відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусу О. В., Блажівській Н. Є. розподілено на суддю Дашутіна І.В.

Перевіряючи заяву Закарпатської митниці Держмитслужби відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусу О. В., Блажівській Н. Є., суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Положення частин першої, другої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Відповідно до частини третьої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У цьому випадку, є цілком очевидним, що для підтвердження наявності прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті розгляду справи, чи обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, існує необхідність довести стороною наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Відповідно до частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Обґрунтовуючи відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусу О. В., Блажівській Н. Є. Закарпатська митниця Держмитслужби зазначила про те, що відповідно до інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, 11 листопада 2020 року Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду було ухвалено постанову у справі №1.380.2019.004212 (суддя-доповідач Блажівська Н. Є., судді: Білоус О. В., Гімон М. М.). Вказане судове рішення стало підставою для подання Закарпатською митницею клопотання про передачу справи №380/671/20 на розгляд палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оскільки, на думку скаржника, є необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.004212.

Вказана обставина, на думку заявника, призведе до ситуації, за якої судді Білоус О. В., Блажівська Н. Є. надаватимуть оцінку своїм правовим висновкам по справі №1.380.2019.004212, що може викликати сумнів у їх неупередженості та об`єктивності та, відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для відводу суддів або з`явлення ними самовідводу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЕСПЛ) існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, урахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року в справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява №4785/02 та рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року в справі «Олександр Волков проти України», заява №21722/11).

Отже, не може бути підставою для відводу колегії суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Таким чином, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано відвід суддів від розгляду справи №380/671/20, Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса О. В., Блажівської Н. Є. у цій справі, оскільки такі не ґрунтуються на існуючих обставинах, які б свідчили про упередженість чи безсторонність визначеного складу суду при розгляді вказаної справи.

При цьому інші підстави передбачені статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусу О. В., Блажівській Н. Є. і викликали необхідність її відводу відсутні.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід немає.

Керуючись статтями 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви Закарпатської митниці Держмитслужби про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса О. В., Блажівської Н. Є. у справі №380/671/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регно Італія УА» до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Дашутін