Справа № 640/21531/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року м. Київ № 640/21531/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (далі - позивач або ТОВ «ЛКО Груп») з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області від 31.10.2019 №514 у частині проведення фактичної перевірки ТОВ «ЛКО Груп» () за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, буд. 42-В.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що оскаржуваний наказ виданий без дотримання вимог статті 80 Податкового кодексу України, за відсутності на те правових підстав, які могли б свідчити про можливі порушення товариством законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначає, що оскаржуваний наказ видано відповідно до вимог Податкового кодексу України та покликається на необґрунтованість доводів позивача про його протиправність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (ідентифікаційний код 40762306, місцезнаходження: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, буд. 35) зареєстроване 19.08.2016, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2019 заступником начальника Головного управління ДПС у Київській області Левкін І.В. видано наказ № 514 «Про проведення фактичних перевірок» суб`єктів господарювання (згідно з додатком 1) з метою контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, у тому числі наявністю ліцензій, виданих ДПС та реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі; внесенням місць зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання, маркування зберігання; маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів; встановленими мінімальними оптово-відпускними або роздрібними цінам на алкогольні напої; встановленими максимальними роздрібними цінами на тютюнові вироби, реєстрацію платниками акцизного податку при здійсненні суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального тощо.

Перевірку доручено провести за період - відповідно до вимог статті 102 Податкового кодексу України.

У якості підстави для призначення перевірки контролюючим органом зазначено п.п.80.2.5, п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України.

Вважаючи спірний наказ таким, що оформлений з порушенням вимог Податкового кодексу України, позивач не допустив головних державних ревізорів-інспекторів до фактичної перевірки Товариства, про що складено акт про відмову в допуску до фактичної перевірки від 05.11.2019 № 89/10-36-32-00-10/40762306.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого наказу, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

В пункті 81.1 статті 81 Податкового кодексу України викладені вимоги до наказу на проведення перевірки, відповідно до яких в наказі обов`язково зазначаються наступні відомості: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

З огляду на зміст наведених норм, необхідною умовою для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

На обґрунтування своїх тверджень, суб`єктом владних повноважень надано лист Державної податкової служби України № 4039/7/99-00-04-01-02-17 від 30 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що за наслідками аналізу наявної інформації щодо обсягів придбання та реалізації підакцизних товарів у оптових мережах встановлено, що TOB «ЛКО Груп» (код 40762306) протягом 2019 року здійснювало закупівлю великих обсягів алкогольної продукції з метою подальшої її реалізації. Але, відповідно до поданої звітності, у суб`єкта господарювання станом на 01 жовтня 2019 року обліковуються значні обсяги алкогольної продукції (у тому числі пива). Крім цього, за наявною інформацією, суб`єктом господарювання надаються послуги по зберіганню алкогольних напоїв, які належать іншим підприємствам, діяльність яких пов`язана з оптовим продажем підакцизних товарів.

Втім, наданий відповідачем лист Державної податкової служби України № 4039/7/99-00-04-01-02-17 від 30 жовтня 2019 року не містить інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, яка може слугувати підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки та необхідності здійснювати податковий контроль у формі фактичної перевірки.

У той же час, суд звертає увагу, що передбачені у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України підстави для проведення фактичної перевірки пов`язані виключно із фактом отримання конкретної інформації про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства в сфері виробництва та/або обігу підакцизних товарів

Крім того, в оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки - підпункт 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, що не свідчить про наявність інформації, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснювати податковий контроль у формі фактичної перевірки.

Аналізуючи зміст оскаржуваного наказу, суд зазначає, що у ньому не зазначено, яку саме інформацію отримало Головне управління ДПС у Київській області, що стала підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки позивача, відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, окрім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів Головним управлінням ДПС у Київській області встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності та сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом.

Водночас, зазначення лише норм, що регулюють питання призначення перевірки, не свідчить про дійсну наявність у контролюючого органу інформації, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснювати податковий контроль у формі фактичної перевірки.

Суд зазначає, що фактична перевірка з огляду на пункт 80.1 статті 80 Податкового кодексу України здійснюється без попередження платника податків (особи), а тому наказ має бути оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства із зазначенням відповідних конкретних підстав для проведення такої перевірки.

У зв`язку з цим, з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену Податковим кодексом України підставу для призначення фактичної перевірки позивача, та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття спірного наказу, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою.

Таким чином, Головним управлінням ДПС у Київській області не доведено наявність підстав, у контексті розуміння підпункту 80.2.5 пункту 80.2.5 статті 80 Податкового кодексу України для проведення фактичної перевірки позивача.

Також в оскаржуваному наказі зазначено, що період діяльності, який охоплюється перевіркою, визначається статтею 102 Податкового кодексу України, тобто не зазначено чіткого періоду за який буде проводитися перевірка.

Приписи пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідач наполягає на тому, що посилання на статтю 102 Податкового кодексу України є достатнім при визначенні періоду перевірки.

Разом із тим, суд вважає дане покликання контролюючого органу помилковими з огляду на те, що відсилання в оскаржуваному наказі до статті 102 Податкового кодексу України з метою визначення періоду діяльності позивача, який охоплюється предметом перевірки, є недостатнім для ідентифікації цього періоду. Як випливає зі змісту вказаної статті, період тривалістю 1095 днів має декілька початкових дат, що, у свою чергу, унеможливлює та суттєво ускладнює розуміння платником податків чіткої темпоральної межі контролюючого заходу, не дає можливості і суду встановити з якої дати та з якого моменту відраховуються зазначений строк.

Зазначення у наказі на перевірку лише статті 102 Податкового кодексу України є недостатнім для виникнення у платника податків відчуття правової визначеності при здійсненні податковим органом контролю відносно нього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 826/14478/17.

У справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області від 31.10.2019 №514 у частині проведення фактичної перевірки ТОВ «ЛКО Груп» () за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, буд. 42-В є протиправним та підлягає скасуванню як такий, що прийнятий без урахування вимог Податкового кодексу України в частині підстав призначення фактичної перевірки та необхідності зазначення у ньому періоду діяльності підприємства, який охоплюється контролюючим заходом.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності свого рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується оригіналом квитанції від 06.11.2019 № 80007 (а.с.4).

Враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем за звернення з позовною заявою судовий збір у сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області від 31.10.2019 №514 у частині проведення фактичної перевірки ТОВ «ЛКО Груп» () за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, буд. 42-В.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (ідентифікаційний код: 40762306, місцезнаходження: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 35) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5А) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась