Справа № 9901/971/18
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/971/18

Провадження № 11-229заі20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року (судді Стрелець Т. Г., Шарапа В. М., Смокович М. І., Стеценко С. Г., Тацій Л. В.) у справі№ 9901/971/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії й відшкодування моральної шкоди та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВККС, у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення другого етапу кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 «Дослідження досьє та проведення співбесіди»;

- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді судді Господарського суду Миколаївської області;

- зобов`язати Комісію провести другий етап кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням правової оцінки суду;

- стягнути з ВККС на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення Комісії є незаконним, невмотивованим і ухваленим з порушенням законодавства України та актів ВККС, принципів верховенства права, правової визначеності, незалежності судової влади.

3. На думку ОСОБА_1 , оскаржуване рішенняпорушує її право на працю та на захист від незаконного звільнення.

4. Позивачка також указала, що прийняттю рішення передує дослідження належним чином оформленого суддівського досьє. Проте суддівське досьє не оформлене відповідно до встановлених законодавством вимог, у ньому вказана неповна інформація щодо ефективності здійснення ОСОБА_1 правосуддя. Крім того, частина вказаної в досьє інформації не підтверджується відповідними документами. Отже, ВККС досліджувала неналежним чином оформлене суддівське досьє, що безпосередньо вплинуло на законність та об`єктивність результатів кваліфікаційного оцінювання судді.

5. ОСОБА_1 зауважила, що прийняттю Комісією рішення передує проведення співбесіди. Проте ВККС провела співбесіду з позивачкою з порушенням законодавства, адже не встановила достовірної інформації, необхідної для оцінювання показника «ефективність здійснення правосуддя», вийшла за межі своїх повноважень шляхом задавання позивачці необґрунтованих запитань, що значною мірою вплинуло на виставлення ОСОБА_1 балів за результатами кваліфікаційного оцінювання.

6. На переконання позивачки, одним із засобів встановлення відповідності судді займаній посаді є проведення тестування морально-психологічних якостей та здібностей. Проте у ВККС немає науково обґрунтованих критеріїв оцінювання результатів тестувань особистих морально-психологічних якостей суддів.

7. Крім того, відмінність у ставленні Комісії до процедури кваліфікаційного оцінювання суддів у межах конкурсу до Верховного Суду та кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів є дискримінацією та порушенням статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та статті 1 Протоколу № 2 до Конвенції.

Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції

8. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 06 липня 2020 року закрив провадження в цій справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

9. Судове рішення мотивовано тим, що: рішення ВККС, прийняте за результатами кваліфікаційного оцінювання, є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, а тому обставини його прийняття повинні перевірятися судом лише після ухвалення відповідного рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) за результатами такої рекомендації разом з цим рішенням; передбачене частиною першою статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) оскарження рішення Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП; оскаржуване рішення ВККС є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Позовні вимоги про визнання протиправними дій ВККС при проведенні другого етапу кваліфікаційного оцінювання, зобов`язання Комісії провести другий етап кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог чинного законодавства та відшкодування моральної шкоди є похідними від основної позовної вимоги - про скасування рішення ВККС від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18, відтак їх неможливо виокремити з огляду на їх нерозривний причинно-наслідковий зв`язок. Отже, заявлені позовні вимоги в цій справі не можуть бути предметом розгляду адміністративного суду, а тому наявні підстави для закриття провадження в цій справі.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

10. Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

11. На думку скаржниці, чинне законодавство України чітко передбачає право на оскарження до суду саме такого виду рішень відповідача. Таке право не обумовлене жодними законодавчими обмеженнями, від настання чи ненастання яких залежить його реалізація.

12. На переконання ОСОБА_1 , при вирішенні спорів щодо рішень, дій та бездіяльності ВККС суд повинен перевірити, чи не порушує таке рішення права та свободи позивача в цілому, і не обмежуватись аналізом переліку підстав, які визначені у частині третій статті 88 Закону № 1402-VIII.

13. Скаржниця також зауважила, що у неї закінчилися повноваження судді, призначеної на посаду в межах п`ятирічного строку. При цьому позивачка до цього часу не призначена безстроково на посаду судді, відтак наявність чинного й не скасованого рішення ВККС щодо визнання її такою, що не відповідає займаній посаді, має негативний вплив на подальший розвиток її суддівської кар`єри.

14. Отже, скаржниця вважає, що має право на звернення до суду з позовом про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18 про невідповідність судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 займаній посаді, стягнення моральної шкоди та розгляд цих позовних вимог судом.

15. На думку скаржниці, закриття провадження у справі фактично призвело до позбавлення її права доступу до суду, що є порушенням статті 6 Конвенції.

16. На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для продовження розгляду.

Позиція інших учасників справи

17. На момент розгляду справи ВККС відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду не надіслала.

Рух апеляційної скарги

18. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 22 вересня 2020 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі частини третьої статті 311 КАС України, оскільки Велика Палата Верховного Суду в межах поданої апеляційної скарги лише перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а фактичні обставини справи у такому випадку не підлягають з`ясуванню та оцінюванню. Тож з огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) про доцільність розгляду справи на основі письмових доказів у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права (рішення ЄСПЛ від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01), Велика Палата Верховного Суду відмовила в задоволенні клопотання скаржниці про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції

19. Указом Президента України від 31 липня 2012 року № 461/2012 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Богунського районного суду м. Житомира.

20. Указом Президента України від 23 січня 2016 року № 21/2016 «Про переведення суддів» позивачку переведенона посаду судді Господарського суду Миколаївської області.

21. На підставі наказу голови Господарського суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року суддю ОСОБА_1 зараховано до штату Господарського суду Миколаївської області.

22. ВККС рішенням від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 .

23. Комісія рішенням від 02 березня 2018 року № 33/зп-18 призначила проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, призначеного рішенням ВККС від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18, та встановила мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

24. На першому етапі кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 86,625 бала. За результатами виконаного практичного завдання ОСОБА_1 набрала 89,5 бала. Загальний результат складеного суддею ОСОБА_1 іспиту становить 176,125 бала.

25. ВККС рішенням від 18 липня 2018 року № 174/зп-18 затвердила результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 23 квітня 2018 року, зокрема судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 , та допустила її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

26. ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

27. Заслухавши доповідача, надані суддею ОСОБА_1 під час співбесіди пояснення, дослідивши суддівське досьє, ВККС у рішенні від 07 вересня 2018 року дійшла таких висновків:

- за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя набрала 404,125 бала;

- за критерієм професійної етики - 100 балів;

- за критерієм доброчесності - 71 бал.

28. Рішенням ВККС від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18 визначено, що суддя Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 575,125 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв; визнано суддю Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді; внесено до ВРП подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Миколаївської області.

29. Вважаючи протиправним рішення ВККС від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18, ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернулася до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду з позовними вимогами про його скасування.

30. Позивачка також заявила вимоги про визнання дій відповідача протиправними в частині проведення другого етапу її кваліфікаційного оцінювання та зобов`язання ВККС повторно провести другий етап кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог чинного законодавства, а також про відшкодування моральної шкоди.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

31. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

32. Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

33. Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії Комісії.

34. За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

35. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).

36. Рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання.

37. Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).

38. Суд першої інстанції встановив, що 01 лютого 2018 року Комісія рішенням № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 .

39. 25 травня 2018 року ВККС прийняла рішення № 118/зп-18, яким призначила проведення тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.

40. Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.

41. Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

42. Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Комісії щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України (частина друга статті 88 Закону № 1402-VIII).

43. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

44. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

45. У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), series A, № 93).

46. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

47. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

48. За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

49. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

50. За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

51. Гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

52. За правилами пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

53. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, зокрема, провизнання протиправним і скасування рішення відповідача від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18, яким: визначено, що суддя Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 575,125 бала; визнано позивачку такою, що не відповідає займаній посаді; рекомендовано ВРП розглянути питання звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Миколаївської області.

54. Разом із цим згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

55. Таким чином, рішення ВККС про надання рекомендацій щодо звільнення судді з посади може бути оскаржено тільки разом із рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.

56. Отже, рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.

57. Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

58. ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення, вичерпавши свою дію.

59. Ураховуючи наведене, а також статус і повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.

60. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18 (провадження № 11-1344заі18), від 29 квітня 2020 року у справі № 9901/831/18 (провадження № 11-1213заі19), від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/810/18 (провадження № 11-202заі20).

61. За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення Комісії від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18, яким: визначено, що суддя Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 575,125 бала; визнано позивачку такою, що не відповідає займаній посаді; рекомендовано ВРП розглянути питання звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Миколаївської області, - не може бути самостійним предметом судового розгляду, а відтак суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України обґрунтовано закрив провадження у справі.

62. Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позовні вимоги про визнання протиправними дій ВККС при проведенні другого етапу кваліфікаційного оцінювання, зобов`язання Комісії провести другий етап кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог чинного законодавства та відшкодування моральної шкоди є похідними від основної позовної вимоги - про скасування рішення ВККС від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18, відтак їх неможливо виокремити з огляду на їх нерозривний причинно-наслідковий зв`язок.

63. При цьому суд першої інстанції установив, що рішенням ВРП від 15 жовтня 2019 року № 2747/0/15-19 відмовлено в задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Миколаївської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України через невмотивованість рішення ВККС від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18, а в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що вона станом на момент розгляду справи продовжує виконувати свої посадові обов`язки судді Господарського суду Миколаївської області.

64. Отже, рішення ВККС від 07 вересня 2018 року № 1488/ко-18, вичерпавши свою дію, втратило юридичне значення, що спростовує посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що наявність чинного й нескасованого рішення ВККС щодо визнання її такою, що не відповідає займаній посаді, має негативний вплив на подальший розвиток її суддівської кар`єри, оскільки згадане рішення ВККС не може мати преюдиційне значення під час вирішення питання щодо суддівської кар`єри ОСОБА_1 .

65. Інші доводи та міркування, наведені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

66. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

67. На підставі статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

68. Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 липня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко

В. В. Британчук О. М. Ситнік

Ю. Л. Власов В. М. Сімоненко

М. І. Гриців О. С. Ткачук

Д. А. Гудима В. Ю. Уркевич

Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська