Справа № 9901/845/18
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/845/18

Провадження № 11-235заі20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Сороки Л. П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року (судді Юрченко В. П., Бившева Л. І., Васильєва І. А., Пасічник С. С., Хохуляк В. В.) у справі № 9901/845/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення й зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВККС, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05 лютого 2019 року просив:

- визнати протиправними дії ВККС щодо проведення другого етапу кваліфікаційного оцінювання позивача «Дослідження досьє та проведення співбесіди» за результатами іспиту, складеного 17 квітня 2018 року з порушенням вимог чинного законодавства України;

- визнати протиправною бездіяльність Комісії щодо неналежного формування та ведення суддівського досьє позивача;

- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18;

- зобов`язати Комісію провести другий етап кваліфікаційного оцінювання позивача «Дослідження досьє та проведення співбесіди» за результатами іспиту, складеного 17 квітня 2018 року, відповідно до вимог чинного законодавства України та з урахуванням правової оцінки суду;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 млн грн.

2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуване рішення ВККС є незаконним, немотивованим та ухваленим з порушенням законодавства України, актів Комісії, принципів верховенства права, правової визначеності та незалежності судової влади.

3. На думку позивача, ВККС допустила порушення при оформленні його суддівського досьє, що вплинуло на кількість балів, виставлених за результатами кваліфікаційного оцінювання. Так, суддівське досьє позивача оформлене всупереч вимогам Порядку формування і ведення суддівського досьє, затвердженого рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16, та Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерстваюстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181). Крім цього, надане позивачеві суддівське досьє в паперовому вигляді відрізняється від його досьє, розміщеного на офіційному сайті ВККС.

4. ОСОБА_1 також зазначив про порушення порядку та процедури проведення оцінювання, зокрема співбесіди, під час якої він не готовий був надати правовстановлюючі документи на підтвердження або спростування запитань членів колегії ВККС, оскільки вони не стосувались оцінювання, а в суддівському досьє була відсутня будь-яка негативна інформація. Надані ним пояснення не сприймались членами колегії, співбесіда тривала в порівняні з іншими учасниками значно довше та на нього здійснювався психологічний тиск, а дії та рішення свідчили про умисний характер із цинічною метою позбавлення позивача займаної посади, на якій він набув репутації судді високого рівня.

5. На думку позивача, колегія ВККС, що проводила співбесіду, була упередженою, а її дії та рішення такими, що порушують етичні принципи, у тому числі й з тих підстав, що членом колегії був Луцюк П. С. , з яким у нього давні недружні стосунки. При цьому Луцюк П. С. , будучи членом ВККС з 03 липня 2015 року, поєднував перебування на цій посаді з перебуванням на посаді голови Ради адвокатів Рівненської області до 29 вересня 2017 року. Вказане у своїй сукупності, на думку позивача, підтверджує відсутність у члена ВККС Луцюка П. С повноважень брати участь у досліджені суддівського досьє позивача і співбесіді, та він зобов`язаний був заявити самовідвід. Також відповідач не встановив будь-яких фактів невідповідності судді вимогам доброчесності, але при цьому за результатами співбесіди колегія нарахувала за цим показником 136 балів без зазначення будь-яких мотивів або обґрунтування. У спірному рішенні не вказані конкретні бали за кожним з критеріїв компетентності - особистої, професійної, соціальної. Відсутня й інформація щодо набраних суддею балів за складовими критеріїв професійної етики та доброчесності. Відтак оскаржуване рішення Комісії не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення, є немотивованим та відповідно до пункту 4 частини третьої статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) підлягає скасуванню.

6. На переконання ОСОБА_3 , оскаржуване рішення ВККС вплинуло на приватне та сімейне життя позивача, оскільки внаслідок його прийняття останній перебуває у стані постійного стресу, який характеризується почуттям пригніченості, незадоволеності своїм життєвим становищем, хронічною втомою, апатією, порушенням сну, що спричинило гіпертонічний криз та призвело до тимчасової непрацездатності з подальшим лікуванням. Крім цього, оскаржуване рішення Комісії завдало шкоду його діловій репутації. Внаслідок прийняття ВККС протиправного рішення від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18 позивачу було завдано моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень суду попередньої інстанції

7. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11 вересня 2019 року прийняв відмову ОСОБА_3 від частини позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18 у частині внесення до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) подання з рекомендацією про звільнення позивача з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду та закрив провадження у справі в цій частині.

8. Ухвалою від 24 червня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду закрив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення й зобов`язання вчинити певні дії на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

9. Судове рішення мотивовано тим, що: рішення Комісії за результатами кваліфікаційного оцінювання судді є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації;передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП; рішення ВККС з рекомендацією ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

10. Рішенням від 24 червня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

11. Не погодившись із ухвалою про закриття провадження у справі, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а також неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

12. На думку скаржника, суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що рішення ВККС з рекомендацією ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду.

13. ОСОБА_3 зазначив, що рекомендаційний характер має лише останній абзац оскаржуваного рішення, а всі інші частини цього рішення за своєю правовою природою є імперативними приписами, що порушують права та законні інтереси позивача, у зв`язку із чим таке рішення може бути оскаржено до суду. У цій справі оскаржуються рішення Комісії в частині визначення позивачу кількості балів, визнання позивача таким, що не відповідає займаній посаді судді, а також протиправні дії та бездіяльність, які були допущені відповідачем під час проходження кваліфікаційного оцінювання судді та поза межами такого оцінювання (бездіяльність відповідача щодо неналежного ведення суддівського досьє позивача). Позивач не оскаржує в цій справі внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення його з посади судді.

14. Скаржник також зауважив, що він опинився у ситуації, коли навіть за умови підтвердження ВРП невмотивованості рішення кваліфікаційного органу щодо невідповідності займаній посаді він вважається особою, яка не пройшла успішно процедуру кваліфікаційного оцінювання та відповідно позбавлена правомочності здійснювати правосуддя. Крім цього, ВРП, визнавши рішення ВККС невмотивованим і таким, що не може слугувати підставою для звільнення судді із займаної посади, не скасувала це рішення. Оскаржуване рішення Комісії залишилось чинним саме в оскаржуваній позивачем частині - визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді.

15. На переконання ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дотримався принципу верховенства права, не застосував практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та прийняв судове рішення, яке створило для позивача правову невизначеність, а також позбавило його судового захисту від дій, бездіяльності та рішень відповідача. До того ж скаржник стверджує, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення й зобов`язання вчинити певні дії, залишив поза увагою позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності ВККС щодо неналежного формування та ведення його суддівського досьє.

16. На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для продовження розгляду.

Позиція інших учасників справи

17. Виконуючий обов`язки керівника секретаріату Комісії листом від 17 вересня 2020 року № 19-1378/20 повідомив Велику Палату Верховного Суду про те, що з 07 листопада 2019 року припинено повноваження членів ВККС на підставі пунктів 2 і 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування». Проте станом на 17 вересня 2020 року новий склад ВККС не сформований. Представництво та самопредставництво інтересів ВККС у судах та інших органах влади відповідними працівниками секретаріату є неможливим, оскільки відсутність складу Комісії та її голови виключає можливість видачі довіреності та внесення змін до локальних актів, якими керується Комісія у своїй діяльності, а також до посадових інструкцій працівників секретаріату, а відтак Комісія не має можливості виконати вимоги ухвалисуду та надати відповідні заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, зокрема відзив на апеляційну скаргу.

Рух апеляційної скарги

18. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, а ухвалою від 07 вересня 2020 року призначила справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

19. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

20. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції

21. Указом Президента України від 18 травня 2012 року № 336/2012 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

22. Комісія рішенням від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .

23. ВККС рішенням від 25 травня 2018 року № 118/зп-18 призначила проведення тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.

24. Рішенням від 07 вересня 2018 року № 193/зп-18 Комісія затвердила кодовані результати складення 17 квітня 2018 року анонімного письмового тестування в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, згідно з яким ОСОБА_1 за результатами складення анонімного письмового тестування отримав 77,625 бала, за виконання практичного завдання - 87 балів. Також цим рішенням ВККС допустила позивача до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

25. ОСОБА_1 пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

26. 26 вересня 2018 року відповідач провів співбесіду із суддею, під час якої було обговорено питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє.

27. За результатами проведеної співбесіди Комісія прийняла рішення від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18, яким: визначила, що суддя Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 651,625 бала; визнала суддю Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; вирішила внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду.

28. Оскаржуване рішення ВККС мотивоване тим, що за результатами кваліфікаційного оцінювання позивач набрав 651,625 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв. Указаний показник включає в себе: за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) - 361,625 бала; за критерієм професійної етики - 154 бала; за критерієм доброчесності - 136 балів.

29. 12 грудня 2019 року ВРП розглянула подання ВККС із рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції Українита прийняла рішення № 3449/0/15-19, яким відмовила в його задоволенні.

30. Рішення ВРП мотивовано тим, що виражена в балах оцінка судді ОСОБА_1 за критеріями професійної етики та доброчесності не містить фактичних обставин та мотивів їх нарахування, не є вмотивованою, оскільки не відображає повною мірою рівень цих характеристик судді ОСОБА_1 та не дає змоги встановити дійсні мотиви, з яких виходила Комісія під час ухвалення такого рішення. У рішенні вказані бали, якими оцінено суддю ОСОБА_1 за кожним з критеріїв, однак немає будь-яких доводів та аргументів Комісії з посиланням на конкретні обставини, за яких суддя не відповідає цим критеріям та, як наслідок, не відповідає займаній посаді. Замість зазначення мотивів ухвалення рішення вказано лише те, що суддю ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів іспиту, результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та результатів співбесіди.

31. Не погодившись із рішенням ВККС від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18, ОСОБА_1 у жовтні 2018 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

32. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

33. Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

34. Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії Комісії.

35. За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

36. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).

37. Рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання.

38. Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).

39. Суд першої інстанції встановив, що 01 лютого 2018 року Комісія рішенням № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .

40. Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.

41. Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

42. Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Комісії щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України (частина друга статті 88 Закону № 1402-VIII).

43. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

44. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

45. У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), series A, № 93).

46. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

47. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

48. За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

49. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

50. За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

51. Гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

52. За правилами пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

53. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом провизнання протиправним і скасування рішення відповідача від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18, яким: визначено, що суддя Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 651,625 бала; визнано суддю Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; вирішено внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду.

54. У подальшому позивач відмовився від частини позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18 у частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення його з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції ухвалою від 11 вересня 2019 року прийняв таку відмову, а провадження у справі в цій частині закрив.

55. Разом із цим згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

56. Таким чином, рішення ВККС з рекомендацією ВРП про звільнення судді з посади може бути оскаржено тільки разом з рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.

57. Отже, рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.

58. Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

59. ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення, вичерпавши свою дію.

60. Ураховуючи наведене, а також статус і повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.

61. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18 (провадження № 11-1344заі18), від 29 квітня 2020 року у справі № 9901/831/18 (провадження № 11-1213заі19) та від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/810/18 (провадження № 11-202заі20).

62. За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення Комісії від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18 не може бути самостійним предметом судового розгляду.

63. Крім цього, позовні вимоги щодо протиправності дій та бездіяльності Комісії, включаючи вимоги про визнання протиправною бездіяльності ВККС щодо неналежного формування та ведення суддівського досьє позивача, а також про зобов`язання відповідача провести другий етап кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_3 «Дослідження досьє та проведення співбесіди» за результатами іспиту, складеного 17 квітня 2018 року, відповідно до вимог чинного законодавства України, є похідними від основної позовної вимоги - про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18, відтак їх неможливо виокремити з огляду на їх нерозривний причинно-наслідковий зв`язок.

64. Таким чином, суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України обґрунтовано закрив провадження у справі в указаній вище частині позовних вимог.

65. Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що ВРП, визнавши оскаржуване рішення Комісії невмотивованим, не скасувала його, а відтак рішення ВККС залишилось чинним саме в оскаржуваній позивачем частині - визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, оскільки ВРП, перевіривши вмотивованість та обґрунтованість оскаржуваного рішення ВККС, прийняла рішення від 12 грудня 2019 року № 3449/0/15-19 про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади.

66. За таких обставин рішення ВККС від 26 вересня 2018 року № 1718/ко-18 про визнання судді Рівненського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 таким, що не відповідає займаній посаді, вичерпавши свою дію, втратило юридичне значення, внаслідок чого суддя ОСОБА_3 продовжує перебувати на посаді у відповідному суді. При цьому згадане рішення ВККС не може мати преюдиційне значення під час вирішення питання щодо суддівської кар`єри ОСОБА_3 .

67. Інші доводи та міркування, наведені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

68. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

69. На підставі статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

70. Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко

В. В. Британчук О. М. Ситнік

Ю. Л. Власов В. М. Сімоненко

М. І. Гриців О. С. Ткачук

Д. А. Гудима В. Ю. Уркевич

Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська