Справа № 200/8558/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 р. Справа№200/8558/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати протиправними дії управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування з квітня 2020 року; зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити виплату ОСОБА_1 страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування і сплатити заборгованість по ним з дня припинення їх виплат, тобто з квітня 2020 року; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 21000,00 (двадцять одна тисяча) грн. та зобов`язати виплатити вказані кошти.

Ухвалою від 21 вересня 2020 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 19 жовтня 2020 року.

16 жовтня 2020 року до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява позивача про розгляд справи без присутності позивача. Оригінал заяви надійшов поштою 21.10.2020 року.

19 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено на 02 листопада 2020 року.

02 листопада 2020 року розгляд справи відкладено на 16 листопада 2020 року.

16 листопада 2020 року розгляд справи відкладено на 23 листопада 2020 року.

17 листопада 2020 року представник відповідача надав засобами поштового зв`язку через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

23 листопада 2020 року в судове засідання сторони повідомлені належним чином не з`явились про причини неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, відзиву на адміністративний позов та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач є інвалідом першої групи з 16.04.2020 року безстроково, ступінь втрати працездатності 100%, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 12 ААА № 093035, виданої МСЕК 16.04.2020 року.

Згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда №221 від 16.04.2020 року, позивач є інвалідом в наслідок трудового каліцтва, не працює, клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10: Т91.3, 1- ураження опорно-рухового апарату та центральної і периферичної нервової системи.

Позивач перебуває на обліку в Добропільському міському відділенні Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій області.

Починаючи з квітня 2020 року відповідачем не виплачуються данні види страхових виплат.

В травні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Добропілльського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області зі зверненням стосовно нездійснення перерахування сум за квітень на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.

18.05.2020 року Добропілльським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області було надано усне роз`яснення та вручено повідомлення в якому зазначено, що з 18.04.2020 вступив у дію Закон України від 13.04.2020 №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», яким тимчасово (на період дії карантину) відстрочено проведення окремих страхових виплат, які здійснюються Фондом, в тому числі на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.

02.07.2020 року та 05.08.2020 року позивач звертався на гарячу лінію управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримав відповідь, в якій зазначено, що з 18.04.2020 вступив у дію Закон України від 13.04.2020 №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», яким тимчасово (на період дії карантину) відстрочено проведення окремих страхових виплат, які здійснюються Фондом, в тому числі на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.

Згідно довідки про доходи, виданої Добропільським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 31 серпня 2020 року № 926, з квітня 2020 року по серпень 2020 року позивачу нараховано та не виплачено виплати на спеціальний медичний догляд у розмірі 4723,00 грн. щомісячно, виплати на сторонній медичний догляд у розмірі 2361,50 грн. щомісячно, виплати на побутове обслуговування у розмірі 1180,75 грн. щомісячно.

Припиняючи позивачу страхові виплати відповідач посилався на Закон України від 13 квітня 2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

З 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», п. 5 розд. II «Прикінцеві положення» якого установлено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, Фонд соціального страхування України та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснюють поточні видатки на утримання виконавчих дирекцій фондів, установ державної служби зайнятості та такі страхові виплати: допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності і пологах; щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей; витрати на лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань; витрати на протезування та придбання спеціальних засобів пересування; допомога по безробіттю (включаючи допомогу по частковому безробіттю); допомога на поховання (пп. 2 п. 5 розд. II цього Закону).

Вказаним Законом до страхових виплат, які на період дії карантину здійснює, зокрема, Фонд соціального страхування України, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, які позивач отримував, включено не було. Однак і про невиплату таких страхових виплат в цьому Законі не зазначено.

Позивач зазначає, що ні цим Законом, ні іншим законом до спеціального Закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІУ від 23.09.1999 року, який регулює спірні правовідносини, та передбачає виплату таких страхових виплат, відповідні зміни, які б унеможливлювали їх виплату відповідним особам, внесено не було.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 1105-ХІУ від 23.09.1999 року кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

З огляду на наведене позивач вважає припинення виплати страхових виплат з посиланням на Закон України від 13 квітня 2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» є помилковим.

Позивач також зазначив, що невиплата страхових виплат у виді витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування, спричинила йому моральні страждання. Як зазначено в індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 221 від 16.04.2020 року, складеною міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська, клініко-функціональним діагнозом позивача є ураження опорно-рухового апарату та центральної і периферичної нервової системи. Внаслідок незаконних дій відповідача позивач впродовж багатьох місяців не може повноцінно харчуватись, відчуває приреченість, оскільки у нього не має можливості отримати допомогу в наданні необхідних доглядів (масажів, допомоги в прогулянках, допомоги заняттям спортом, допомоги в купанні та ін.), що призвело до погіршення стану здоров`я, фізичного болю, душевних страждань, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків та інших негативних явищ. Це обумовлено тим, що такі види страхових виплат надаються в час, коли він, як особа з особливими потребами особливо потребує їх, тому, зважаючи на ризики, які створили дії відповідача, отриману моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 21000,00 грн.

Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є юридичною особою, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, зареєстровано в реєстрі з 10.05.2017, номер запису: 1 006426, , місцезнаходження: 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, та має в своєму складі відокремлені структурні підрозділи без статусу юридичної особи, зокрема, Добропільське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що з 18 квітня 2020 року вступив у дію Закон України від 13.04.2020 № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» (далі - Закон №533-ХІ). Відповідно до п.5 «Прикінцевих положень» Закону №533-ХІ встановлено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19, спричиненої SARS-СоV-2 тимчасово відстрочено проведення окремих страхових виплат, які здійснюються Фондом.

Згідно з п.5 «Прикінцевих положень» Закону №533-ХІ передбачено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2: Фонд соціального страхування України здійснює такі страхові виплати: допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності і пологах; щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей; витрати на лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань; витрати на протезування та придбання спеціальних засобів пересування.

Відповідач зазначає, Законом України від 13.04.2020 №533-ХІ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» передбачено, що на період дії карантину, здійснюється фінансування тільки тих страхових виплат, які чітко передбачені зазначеним Законом.

Постановою від 09 вересня 2020 № 0510/6690/6690/270 «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісячно)» було продовжено потерпілому ОСОБА_1 з 1 вересня 2020 року фінансування раніше призначених страхових виплат на медичну та соціальну допомогу.

Щодо відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відповідач зазначає, що позивачем будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я тощо, до матеріалів позовної заяви не додано, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної, та матеріальної шкоди у розмірі 21 000 грн.

Тож, відповідач вважає, що Управлінням ВД Фонду не було порушено законних прав ОСОБА_1 , дії Управління повністю відповідають вимогам Закону України від 13.04.2020 №533-ХІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік».

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини, викладені в адміністративному позові, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Спірним питанням у даній справі є правомірність дій відповідача щодо припинення страхових виплат з квітня 2020 року по теперішній час.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).

Стаття 36 Закону № 1105-XIV визначає, що страхові виплати складаються із: страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 1 ч.1 статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Частиною 5 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Пунктом 3.3 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2011 року № 41, визначено, що виплати на усі види догляду здійснюються у поточному місяці за минулий місяць.

Стаття 42 Закону № 1105-XIV встановлює, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за: 1) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); 2) половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд; 3) чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону № 1105-XIV встановлено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за:

1) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо);

2) половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд;

3) чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Витрати на догляд за потерпілим відшкодовуються Фондом незалежно від того, ким вони здійснюються.

Потребу потерпілих у спеціальному медичному, постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні визначає МСЕК.

Якщо МСЕК встановлено, що потерпілий потребує кількох видів допомоги, оплата проводиться за кожним її видом окремо.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи приписи наведених норм закону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок, йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково та встановлено необхідність у постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні.

Судом встановлено, що виплати на медичну та соціальну допомогу з квітня 2020 року нараховуються позивачеві, але не виплачуються з огляду на положення пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, згідно якого на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Фонд соціального страхування України та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснюють поточні видатки на утримання виконавчих дирекцій фондів, установ державної служби зайнятості та такі страхові виплати: допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності і пологах; щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей; витрати на лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань; витрати на протезування та придбання спеціальних засобів пересування; допомога по безробіттю (включаючи допомогу по частковому безробіттю); допомога на поховання.

Цей Закон набрав чинності 18 квітня 2020 року.

Здійснивши системний аналіз нормативно-правових актів, якими врегульовано спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Положеннями пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ визначено, що на період дії карантину Фонд соціального страхування України та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснюють поточні видатки на щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей.

При цьому, вбачається що вказана норма не містить будь-яких вийнятків або конкретизації щодо видів щомісячних страхових виплат, виплата яких повинна бути забезпечена на період карантину.

Також, суд звертає увагу відповідача на Лист Виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних заховорювань України від 05.12.2016 № 278-06-13, в якому зазначено, що страхові виплати складаються в тому числі із страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, які гарантовані законом.

З огляду на наведене, висновки відповідача про припинення страхових виплат з посиланням на Закон України № 553-ІХ через відсутність окремого визначення витрат на медичну та соціальну допомогу, як видатків Фонду, які не припиняються на час дії карантину, є помилковими.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10, п. 52 рішення), а також в рішенні від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v.Georgia, заява № 17767/08, п. 72), зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Припиненням виплати позивачу страхових виплат за минулий період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання поновити виплату позивачеві страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд та на побутове обслуговування, та сплати заборгованість по ним з дня припинення виплат, тобто з квітня 2020 року підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо припинення ОСОБА_1 страхових виплат з квітня 2020 року по серпень 2020 року включно та зобов`язання відповідача сплатити нараховану за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року включно заборгованість зі страхових виплат.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 25 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди судом з`ясовано, що позивач оцінює заподіяну шкоду в розмірі 21000 грн., при цьому виходить з його статусу як інваліда 1 групи та характеру діяння.

Однак на думку суду такі твердження є недостатніми для задоволення вимоги про стягнення 21000 грн. моральної шкоди, оскільки факт заподіяння душевних страждань також підлягає доведенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження розрахунку суми моральної шкоди, завданою бездіяльністю Фонду соціального страхування.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 21000 грн., завданої протиправною бездіяльністю відповідача щодо припинення виплати витрат на медичну та соціальну допомогу.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивача звільнено від сплати судового збору.

У відповідності до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування з квітня 2020 року по серпень 2020 року включно.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування з квітня 2020 року по серпень 2020 року включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 23 листопада 2020 року

Повний текст рішення складено та підписано 30 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко