Справа № 640/6555/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/6555/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Представництва «ВАТ «Будівельно-монтажний трест №4 м. Брест» (03035, м.

Київ, вул. Липківського, 45, оф. 810)

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м.

Київ, вул. Шолуденка, 33/19)

про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Представництво «ВАТ «Будівельно-монтажний трест №4 м. Брест» (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ю» від 22 грудня 2018 року №256685-17 в частині нарахованої пені у сумі 153814,61 грн (надалі по тексту - оскаржувана вимога).

Заявлену вимогу позивач обґрунтовує тим, що при нарахуванні пені відповідач мав би врахувати, що позивачем вчинялися всі можливі дії задля уникнення порушення податкового законодавства. В силу обставин, які не залежали від позивача, останній не зміг вчасно виконати свій обов`язок платника податку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що пеня нарахована правомірно, а саме за наявності підстав, визначених пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (надалі по тексту - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене вище, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

19 грудня 2017 року позивачем до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість (надалі по тексту - ПДВ) за листопад 2017 року. Прийняття документу підтверджується квитанцією №2.

28 листопада 2018 року позивачем до контролюючого органу подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний період, що уточнюється, - листопад 2017 року). Прийняття документу підтверджується квитанцією №2.

22 грудня 2018 року відповідачем складено оскаржувану вимогу, згідно з якою, станом на 21 грудня 2018 року сума податкового боргу позивача становить 190473,61 грн, з яких 153814,61 грн - пеня.

Вважаючи оскаржувану вимогу протиправною в частині нарахування пені, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, у межах даної справи позивачем оскаржується саме нарахування пені, а тому й встановленню підлягає факт правомірності/протиправності нарахування пені, тобто наявності чи відсутності законних підстав для її нарахування. При цьому, суд зауважує, що позивачем не оскаржується факт наявності боргу, порядок нарахування пені та її розмір, а тому правова оцінка вказаному не надається.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовані ПК України.

Зокрема, підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПКУ) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 статті 50 ПК України: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

У випадку несплати узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлений ПК строк, у платника податку виникає податковий борг.

На суму заниження податкових зобов`язань та податкового боргу нараховується пеня за правилами, визначеними статтею 129 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Згідно з пунктом 129.3 статті 129 ПК України, нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини). У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України, у редакції, яка діяла до 01 січня 2019 року - моменту набрання чинності Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

З аналізу викладених норм вбачається, що суттєвим у даному випадку є те, коли саме платником податків було подано уточнюючий розрахунок, а саме протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, чи після спливу вказаних 90 календарних днів.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, ним уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року подано 28 листопада 2018 року, тобто після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Оскільки, зміни до податкової звітності були внесені платником податку після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, за звітний період, за який виправлялася помилка, то відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України пеня нараховувалася за весь період заниження, починаючи з наступного дня за граничним терміном сплати ПДВ за звітний період, за який виплавлялася помилка, включаючи день погашення такого податкового зобов`язання, згідно з реалізованим в інформаційній системі органів ДФС алгоритму її розрахунку.

Отже, виходячи зі змісту норм податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд робить висновок, що відповідачем правомірно нараховано пеню позивачу.

Суд звертає увагу, що позивачем визнається факт допущення порушень щодо сплати податкових зобов`язань, однак, за його переконанням, відповідач мав би врахувати, що таке порушення сталося не з вини позивача, а тому відповідач міг би не нараховувати пеню. Разом з тим, на переконання суду, припущення позивача щодо можливих дій відповідача є такими, що не узгоджуються з положеннями ПК України.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (підпункт 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову, підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Представництва «ВАТ «Будівельно-монтажний трест №4 м. Брест» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук