Справа № 380/7844/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7844/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2020 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до військової академії (м. Одеса), військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:
24.09.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 до військової академії (м. Одеса) (далі Відповідач 1) , місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10, військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач 2) , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , військової частини НОМЕР_2 (далі Відповідач 3) , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса) щодо невиплати підполковнику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2016 по липень 2016 року (включно);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати підполковнику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з серпня 2016 року (включно) по травень 2017 року (включно);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати підполковнику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з червня 2017 року (включно) по 09.11.2018;

- зобов`язати військову академію (м. Одеса) виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по липень 2016 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року, у сумі - 17 164,22 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2016 року (включно) по травень 2017 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року, у сумі - 30233,86 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2017 року по 09.11.2018, з врахуванням базових місяців для нарахування йому індексації - січня 2008 року та березня 2018 року, у сумі - 54137,48 грн.

Ухвалою від 28.09.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі протиправно не виплатили підполковнику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2016 по 09.11.2018. Позивач зазначає, що його право на проведення індексації грошового забезпечення гарантоване Законом України від 06.02.03 № 491-IV «Про індексацію грошових доходів населення», Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів України Міноборони. Тому відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні йому належних виплат.

02.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача 1, в якому проти задоволення позову заперечує. Відповідач 1 зазначає, що індексація грошового забезпечення виплачується військовослужбовцям в межах наявного фінансового ресурсу. З січня 2016 року по січень 2018 року в Міністерства оборони України не було фінансової можливості виплачувати військовослужбовцям індексацію грошового забезпечення. Також Відповідач 1 не погоджується з доводами позивача щодо визначення базовим місяцем січня 2008 року. Відповідач 1 вважає, що суд не наділений повноваженнями щодо визначення розміру компенсації, оскільки в протилежному випадку він втручатиметься в дискреційні повноваження Відповідача 1.

11.11.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив Відповідача 1, в якій зазначив, що припинення виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у 2016 2018 роки є незаконним, що підтверджується висновками Верховного Суду у постановах від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 23.10.2019 у справі №825/1832/17. Представник позивача зазначає, що Відповідач 1 безпідставно встановив базовим місяцем, для нарахування індексації грошового забезпечення майора запасу ОСОБА_1 , січень 2014 року (у зв`язку із підвищенням однієї із складових грошового забезпечення - щомісячної грошової винагороди). Безпідставна зміна відповідачами базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення підполковнику запасу ОСОБА_1 за рахунок зміни не основних складових його грошового забезпечення, суттєво знижує розмір індексації грошового забезпечення позивача. Представник позивача звертає увагу на те, що зміна розміру тарифної ставки (посадового окладу) вперше відбулась у січні 2008 року (п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294), а отже при нарахуванні індексації за період з 01.01.2016 по липень 2016 року базовим місяцем повинен вважатись січень 2008 року. Представник позивача вважає, що ефективне поновлення порушеного права ОСОБА_1 можливе лише у випадку зобов`язання Відповідача 1 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по липень 2016 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року, у сумі - 17 164,22 грн.

12.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача 2, в якому той проти задоволення позову заперечує. Відповідач 2 зазначає, що нормативно не встановлено механізму нарахування і виплати індексації за минулі періоди. Крім того, відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 №252/10/136-16, від 04.07.2017 №220/5140, від 08.08.2017 №78/0/66-17 проведення індексації грошових доходів, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі індексації. З огляду на відсутність грошових коштів індексація грошового забезпечення в період з 2016 по 2018 роки не проводилась.

16.11.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив Відповідача 2, в якій зазначив, що листи та роз`яснення Департаменту фінансів МО України не є нормативно-правовими актами та не можуть суперечити закону в частині, що стосується права військовослужбовців на виплату індексації грошового забезпечення. Крім того, представник позивача вважає, що Відповідач 2 безпідставно при розрахунку індексації позивача за період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , враховував базовим місяцем серпень 2016 року. На думку представника позивача, ефективне поновлення порушеного права ОСОБА_1 можливе лише у випадку зобов`язання Відповідача 2 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2016 року (включно) по травень 2017 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року, у сумі - 30233,86 грн.

27.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача 3, в якому той проти задоволення позову заперечує. Відповідач 3 зазначає, що з січня 2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям значно збільшено за рахунок збільшення розмірів їх грошової винагороди. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони України не було. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони України не має, різниця між потребою за фондом оплати праці та затвердженими видатками складає 7,2 млрд. грн. Відповідач 3 зазначає, що індексація грошового забезпечення, встановлена законом і конкретно не визначена в Конституції України, тому Верховна Рада України має свободу дій щодо законодавчого регулювання порядку виплати індексації грошового забезпечення. Оскільки індексація грошового забезпечення не передбачена в Конституції України, то на неї не поширюються й визначені ст. 22 Конституції України гарантії щодо заборони скасування чи звуження змісту та обсягу прав, визначених, зокрема у ст. 43 Основного Закону України. Тому припинення виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення у період з 2016 року по 2018 рік було правомірним.

29.10.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив Відповідача 3, в якій зазначив, що відсутність коштів не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу належним сум індексації грошового забезпечення. Крім того, нам думку представника позивач, Відповідач 3 неправильно визначає базовим місяцем для розрахунку індексації серпень 2016 року. На думку представника позивача ефективне поновлення порушеного права ОСОБА_1 можливе лише у випадку зобов`язання Відповідача 3 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з червня 2017 року по 09.11.2018, з врахуванням базових місяців для нарахування йому індексації - січня 2008 року та березня 2018 року, у сумі - 54137,48 грн.

Дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Підполковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 1993 року по 2018 рік, зокрема:

- у період з 01.01.2016 по 29.07.2016 у Військовій академії (м. Одеса) (Відповідач 1);

- у період з 29.07.2016 по 26.05.2017 у військовій частині НОМЕР_1 (Відповідач 2);

- у період з 27.05.2017 по 09.11.2018 у військовій частині НОМЕР_2 (Відповідач 3).

Наказом начальника Головного управління персоналу - першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.10.2018 № 235 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2018 № 235 позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 09.11.2018.

Позивач вважає, що на день звільнення з військової служби підполковник запасу ОСОБА_1 не отримав у повному обсязі кошти на які мав право за час проходження військової служби у Військовій академії (м. Одеса) та у військових частинах НОМЕР_1 і НОМЕР_2 . Так, йому взагалі не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. (включно), а в період з 01.03.2018 р. по 09.11.2018 р. виплачувалась у неповному обсязі.

Вважаючи протиправною відмову відповідачів в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення у період з 01.04.2016 по 09.11.2018 позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частин третя статті 9 Закон України №2011-XII).

Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України №1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону України №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини другої статті 5 Закону України №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункт 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.07.2019 у справі №240/4911/18.

Як встановив суд, відповідачі не здійснювали індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2016 по 09.11.2018.

Надаючи оцінку доводам відповідачів про те, що така індексація не проводилась внаслідок відсутності видатків з Державного бюджету України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Ураховуючи наведене, суд констатує, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, а тому доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Надаючи оцінку доводам Відповідача 3 про відсутність у позивача права на отримання індексації впродовж червня 2017 року листопада 2018 року у зв`язку з тим, що величина індексу інфляції не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців 1-5 пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Суд зауважує, що Відповідач 3 не надав доказів того, що розмір підвищення грошового доходу у березні перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Відтак, доводи Відповідача 3 щодо відсутності у позивача права на індексацію за період з червня 2017 по листопад 2018 року є безпідставними.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачі порушили вимоги законодавства та протиправно позбавили позивача гарантій індексації грошового забезпечення як складової грошового забезпечення військовослужбовців впродовж періоду з 01.01.2016 по 09.11.2018.

Щодо визначення судом суми індексації грошового забезпечення за спірний період, то суд вважає за необхідне вказати, що суд не вправі визначати конкретні суми індексації грошового забезпечення позивача, які слід виплатити, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідачів.

Відтак, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.11.2018 з визначенням базового місяця індексації грошового забезпечення позивача.

Враховуючи положення Порядку № 1078 місяць, в якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови № 1294.

Згідно з абз. 4-5 п. 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

В свою чергу схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008.

В подальшому після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Водночас, щомісячна додаткова грошова винагорода не включалася до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (п. 8 наказу Міністерства оборони України Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 15.11.2010 № 595, розміри винагороди встановлювався наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови № 704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

За таких обставин, суд вважає, що січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078, оскільки в період з 01.01.2008 по 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців були незмінними.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації не відбувалося. Також, після затвердження схеми тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Відтак, зважаючи на висновок щодо необхідності зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 09.11.2018, суд дійшов висновку про необхідність: зобов`язати Відповідача 1 військову академію (м. Одеса) виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по липень 2016 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року; зобов`язати Відповідача 2 військову частину НОМЕР_1 виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2016 року (включно) по травень 2017 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року; зобов`язати Відповідача 3 військову частину НОМЕР_2 виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2017 року по 09.11.2018, з врахуванням базових місяців для нарахування йому індексації - січня 2008 року та березня 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що позивач (клієнт) уклав з адвокатом Хлопецьким О.О. договір про надання правової допомоги від 28.07.2020 №50-20, згідно з умовами якого предметом договору надання правової допомоги клієнту у справі, пов`язаній з оспорюванням його права на отримання індексації грошового забезпечення у Військовій академії (м.Одеса), військовій частині НОМЕР_1 , військовій частині НОМЕР_2 за період з 01.01.2016 по 09.11.2018.

Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 23.09.2020 сторони погодили вартість наданих адвокатських послуг у розмірі 6000 грн за таким розрахунком:

- усна консультація до 30 хв. 500 грн;

- вивчення судової практики 40 хв. 500грн;

- адвокатський запит 30 хв. 1000 грн;

- супровід судової справи «під ключ» (написання позовної заяви, формування пакету документів, додаткові консультації, вжиття заходів по забезпеченню позовних вимог (підготовка відповіді на відзив, клопотань тощо) 4000 грн.

Суд повторно зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати на підготовку процесуальних документів на загальну суму 6000 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та є явно завищеними.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідачів, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 6000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на нескладність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачів повинен становити 600 грн.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у сумі 600 грн підлягають розподілу шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача, з огляду на подані докази понесених витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:
позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса) щодо невиплати підполковнику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2016 по липень 2016 року (включно).

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати підполковнику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з серпня 2016 року (включно) по травень 2017 року (включно).

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати підполковнику запасу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з червня 2017 року (включно) по 09.11.2018.

Зобов`язати військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по липень 2016 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2016 року (включно) по травень 2017 року (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2017 року по 09.11.2018, з врахуванням базових місяців для нарахування йому індексації - січня 2008 року та березня 2018 року

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення з військової академії (м. Одеса) індексації грошового забезпечення на суму 17164,22 грн, про стягнення з військової частини НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення на суму 30233,86грн, про стягнення з військової частини НОМЕР_2 індексації грошового забезпечення на суму 54137,48грн - відмовити.

Стягнути з військової академії , місцезнаходження: 65009, м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 200 (двісті)грн. 00 коп.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 200 (двісті)грн. 00 коп.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 200 (двісті)грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 30 листопада 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик