Справа № 520/13659/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 листопада 2020 року № 520/13659/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61000 ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова подання про повернення ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сплаченого згідно Квитанції № 0007652 від 02 вересня 2020 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 2 760 (дві тисячі сімсот шістдесят) грн. 00 коп.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 197 (шість тисяч сто дев`яносто сім) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач вперше придбав у власність квартиру у м. Харків, сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 2760 грн. 00 коп., тобто 1% відсоток від вартості придбаного житла, що підтверджується квитанцією № 0007652 від 02 вересня 2020 та за його поверненням звернувся до відповідача з заявою від 04.09.2020 р. з проханням сформувати відповідне подання на орган казначейської служби, але отримав відмову, викладену у листі від 02.10.2020 року за № 7831-11412/І-05/8-2000/20 у зв`язку з тим, що ГУ ПФУ не наділено повноваженнями щодо визначення права власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати осіб, щодо придбавають майно вперше.

Вважає відмову відповідача в формуванні подання про повернення сплачених коштів необґрунтованою, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та третій особі, та отримана останніми, про що свідчить зворотне поштове повідомлення.

Відповідач, у встановлений судом строк, надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до Положення «Про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 р. № 28-2, ГУ ПФУ не наділено повноваженнями щодо визначення права власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати осіб, щодо придбавають майно вперше. Просив відмовити у задоволенні позову.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

Позивачем вперше було придбане житло, а саме: 28/100 часток в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 41,0 кв.м., загальною площею 65,3 кв.м., що підтверджується копіями Договору купівлі-продажу частки квартири від 02 вересня 2020 року за р. № 3575, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю., Інформацієї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 227083456 від 06.10.2020 р.

Згідно квитанції № 0007652 від 02 вересня 2020 до УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова Харківської області ним було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна у розмірі 1 відсоток від вартості нерухомого майна, зазначеного в договорі купівлі-продажу, що становить 2760, 00 грн.

04.09.2020 р. позивач звернувсь з заявою до відповідача з проханням сформувати відповідне подання про повернення збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна на орган казначейської служби, але отримав рішення про відмову, викладене у листі від 02.10.2020 року за № 7831-11412/І-05/8-2000/20, мотивоване тим, що ГУ ПФУ не наділено повноваженнями щодо визначення права власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати осіб, щодо придбавають майно вперше.

Суд відзначає, що згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Конституції України).

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року № 400/97-ВР із змінами та доповненнями (далі - Закон № 400/97-ВР) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Тобто, вказаною нормою Порядку визначено, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З системного аналізу наведених правових актів слід прийти до висновку, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

У відповідності до п. 5 "Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 25.09.2013 р. за №1650/24182; далі - Порядок №787), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання складається органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (п.8 Порядку №787).

Згідно п.7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого постановою правління ПФУ від 27.09.2010 №21-2 (зареєстровано в МЮУ 27.10.2010 за №988/18283), встановлено механізм здійснення органами ПФУ обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Будь-яких належних та допустимих доказів, достатніх та достовірних доказів в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ, які б спростовували твердження позивача про придбання житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна, або свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, судом під час розгляду справи - не добуто.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач дійсно є власником 28/100 часток в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 та при оформленні документів безпідставно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 2760, 00 грн. згідно квитанції № 0007652 від 02 вересня 2020 на вказану суму, який підлягає поверненню.

Відсутність повноважень у органів ПФУ щодо визначення права власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати осіб, щодо придбавають майно вперше, не може бути підставою для відмови у поверненні їй помилково сплачених коштів у вигляді збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна шляхом складання та направлення до органу державного казначейства відповідного подання.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області сформувати та подати до УДКСУ подання, то суд вважає за необхідне для повного та ефективного захисту прав, та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень застосувати положення частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог в частині скасування рішення владного суб`єкта, яким відмовлено у складанні подання до органу казначейства з повернення збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, що викладене у листі від 02.10.2020 року за № 7831-11412/І-05/8-2000/20.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просив залучити в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова Харківської області в якому, всупереч приписів ст. 49 КАСУ не навів, яким чином рішення по справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки останнього, в той час, коли при обов`язок складання спірного подання покладається виключно на відповідача по справі, через що вказане клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вище наведене, враховуючи той факт, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів перед судом належними та допустимими доказами правомірність відмови у поверненні позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суд доходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області діяло поза межами та не у спосіб визначений діючим законодавством України, а відтак позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.139 КАС України, і беручи до уваги результат вирішення спору, присуджує позивачу 840,80 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок владного суб`єкта.

Стосовно вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6197 (шість тисяч сто дев`яносто сім) грн. 00 коп.

Продовжуючи розгляд справи у частині вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що у розумінні ч.1 ст.132 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу є витратами, пов`язаними із розглядом справи, і тому входять до складу судових витрат.

Частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася заявнику адвокатом Караченцевим Ю.Л. на підставі договору від 03.09.2020 р., згідно з п. 5.1 якого, вартість послуг сплачується адвокату відповідно до Додатку №1 до цього договору та підтверджується актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги.

До матеріалів позову також надано Додаток № 1 від 03 вересня 2020 року до Договору про правничу допомогу, де була наведена калькуляція вартості послуг адвоката (п. 2 Додатку) та порядок оплати вартості послуг адвоката (п. 3 Додатку): « 100% вартості послуг сплачується Клієнтом (Замовником) Адвокату протягом 30-ти календарних днів з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. Для сплати вартості наданих послуг Адвокат надає Клієнту відповідний рахунок.

06 жовтня 2020 року між Позивачем (Клієнтом) та адвокатом було підписано Акт № 1 приймання- передачі правової (правничої) допомоги за Договором про надання правничої допомоги б/н від 03 вересня 2020 року, відповідно до якого Позивач (Клієнт) отримав від адвоката послуги (правничу допомогу) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії у суді першої інстанції (Харківський окружний адміністративний суд) на загальну суму 6197 грн. 00 коп.

Проте, суд вважає, що позивачем не надано доказів оплати послуг та наданий адвокатом акт №1 містить дефект змісту, який повністю нівелює показник зазначеної у ньому суми коштів.

Так, у. п.п. 1.5 п. 1 акту від 07.10.2020 року вказано про участь адвоката Караченцева Ю.Л. у судовому засіданні по справі у суді першої інстанції (Харківський окружний адміністративний суд) 1 судо-день на загальну суму 1000, 00 грн., в той час коли позов подано до суду 08.10.2020 року, а справу відкрито 13.10.2020 року та розглянуто судом без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження, а відтак об`єктивно не могли бути надані послуги, пов`язані безпосередньо з процесом судового розгляду справи.

Стосовно змісту, обсягу робіт та витрачених на послуги ресурсів, зокрема, 4-х годин, витрачених на ознайомлення з первісним матеріалом, нормативним матеріалом та їх аналіз, складання досудової претензії та позовної заяви на суму 5197, 00 грн., суд зазначає, що після прийняття Верховним Судом рішень від 31.01.2018 р. по справі № 819/1667/17, від 30.01.2018 р. по справі № 819/1498/17, від 03.07.2018 р. по справі № 819/33/17, від 20.03.2018 р. по справі № 819/1249/17 даний спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, позаяк Верховним Судом вже були сформульовані належні аргументи позивача, предмет доказування та визначені розгорнуті правові позиції з приводу змісту належних норм права у вирішенні спорів даної категорії.

Підсумовуючи викладені вище міркування і беручи до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019 р. по справі № 810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 500,00грн.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000 ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у складанні подання до органу казначейства з повернення збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, що викладене у листі від 02.10.2020 року за № 7831-11412/І-05/8-2000/20.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх) сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова подання про повернення ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), сплаченого згідно квитанції № 0007652 від 02 вересня 2020 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 2760 (дві тисячі сімсот шістдесят) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61000 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61000 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500, 00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30 листопада 2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.