Справа № 320/4318/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Київ № 320/4318/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Київської обласної державної адміністрації
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.10.2019 року, прийнятих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 року просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Київської обласної державної адміністрації в частині неприйняття розпорядження стосовно проекту землеустрою, поданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявою від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36;

- зобов`язати Київську обласну державну адміністрації прийняти розпорядження про затвердження проекту землеустрою та укладання договору оренди земельної ділянки площею 1,7873 га, кадастровий номер :02:004:0083 для експлуатації соціально-побутових та інженерно-технічних об`єктів на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що його заяву від 24.04.2019 року №32, з урахуванням клопотання від 15.05.2019 року №36 відповідачем розглянуто не було, розпорядження стосовно проекту землеустрою, поданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не прийнято, що свідчить про наявність ознак протиправної бездіяльності Київської обласної державної адміністрації.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де вказує, що ним правомірно не прийнято розпорядження стосовно проекту землеустрою, поданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявою від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36, адже встановлено, що об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці, перебувають у приватній власності ОСОБА_1 , а проект розроблений з метою передачі земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцем, що не відповідає вимогам законодавства.

В свою чергу, позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, де останній просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 вказує, що відповідачем не наведено, які вимоги законодавства ним порушено та посилається на норми Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України, Земельного кодексу України.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

24.04.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київської обласної державної адміністрації із заявою №32 у якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення загальною площею 1,7873 га в оренду ФОП ОСОБА_1 для експлуатації соціально-побутових та інженерно-технічних об`єктів на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області та надати розпорядження Київської обласної державної адміністрації про затвердження проекту землеустрою та укладання договору оренди земельної ділянки (далі - заява №32) (т. 1, а.с. 40).

До вказаної заяви позивачем долучено додатки, а саме: оригінал проекту землеустрою та завірена копія проекту землеустрою.

15.05.2019 року позивачем подано до Київської обласної державної адміністрації клопотання №36, яким надано додатково акт встановлення та погодження на місцевості зовнішніх меж землекористування, акт прийому передачі межових знаків на зберігання (т. 1, а.с. 41).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначає Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV (далі - Закон № 858-IV).

Згідно статті 1 Закону № 858-IV документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо, а проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі у межах повноважень, встановлених законом (ч. 1 ст. 8 Закону № 858-IV).

У відповідності до пункту е) частини 1 статті 8 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин на території області належить організація землеустрою.

Положеннями статей 182-183 ЗК України передбачено, що землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил, а мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів.

Згідно із частиною 1 статті 186 ЗК України схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць погоджуються територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, структурним підрозділом відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району - виконавчим органом відповідної міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі якщо такий орган не утворений - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

У разі розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель району така документація із землеустрою додатково погоджується відповідними сільськими, селищними, міськими радами та районною державною адміністрацією.

Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць підлягають стратегічній екологічній оцінці.

Схема землеустрою і техніко-економічне обґрунтування використання та охорони земель району затверджуються районною радою.

Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель села, селища, міста затверджуються відповідною сільською, селищною або міською радою.

Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення.

В контексті положень частини 2 статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць погоджуються сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж. У разі розширення меж адміністративно-територіальної одиниці за рахунок території, що не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 6 ст. 186 ЗК України).

Проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, та затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами (ч. 9 ст. 186 ЗК України).

Згідно частини 2 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до частини 4 статті 186 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

При цьому положеннями частини 6 статті 186-1 ЗК України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Між тим, згідно частини 8 статті 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до наступних висновків:

По-перше, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

По-друге, за наслідком розгляду заяви про погодження проекту землеустрою органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті формується висновок, де має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

По-третє, органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Звідси слідує, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, мають беззаперечний обов`язок щодо розгляду заяви суб`єкта про погодження проекту землеустрою та прийняття відповідного рішення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 стверджує, що заяву №32, з урахуванням клопотання від 15.05.2019 року №36 відповідачем розглянуто не було, розпорядження стосовно проекту землеустрою, поданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не прийнято.

Між тим, подаючи відзив на позовну заяву відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів, що підтверджують розгляд заяви позивача №32, з урахуванням клопотання від 15.05.2019 року №36 та прийняття відповідного рішення.

Тобто, фактично відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2019 року, з урахуванням клопотання від 15.05.2019 року №36.

При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №342/157/17.

Суд звертає увагу, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не наведено жодних об`єктивних причин щодо не розгляду заяви позивача №32 від 24.04.2019 року, з урахуванням клопотання від 15.05.2019 року №36.

Станом на час вирішення спору по суті результатів розгляду вказаних заяв відповідачем до суду не надано, що, в свою чергу, порушує права та охоронювані законом інтереси фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що більшість недоліків проекту землеустрою, про які вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, встановлені ним до подання заяви №32 від 24.04.2019 року, з урахуванням клопотання від 15.05.2019 року №36.

Таким чином, суд не надає їм оцінку, оскільки останні не стосуються предмету розгляду даної адміністративної справи.

Між тим, слід звернути увагу на те, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Київської обласної державної адміністрації в частині неприйняття розпорядження стосовно проекту землеустрою, поданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявою від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36.

Водночас, в ході розгляду справи встановлена протиправна бездіяльність Київської обласної державної адміністрації щодо розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а відтак, належним та ефективним захистом порушених прав та охоронюваних інтересів ФОП ОСОБА_1 є визнання протиправною бездіяльність Київської обласної державної адміністрації щодо не розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію у 10 денний строк розглянути заяву заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36 та прийняти рішення у відповідності до положень статті 186-1 Земельного кодексу України.

При цьому, суд наголошує, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Київської обласної державної адміністрації прийняти розпорядження про затвердження проекту землеустрою та укладання договору оренди земельної ділянки площею 1,7873 га, кадастровий номер :02:004:0083 для експлуатації соціально-побутових та інженерно-технічних об`єктів на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 є передчасними та, на думку суду, їх задоволення матиме своїм наслідком втручання у дискреційними повноваження відповідача, з огляду на те, що жодного рішення, за наслідком розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36 ним не прийнято.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову шляхом виходу за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-74, 77-78, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, б. 1, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Київської обласної державної адміністрації щодо не розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36.

3. Зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію у 10-денний строк розглянути заяву заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2019 року за №32 із врахуванням поданого 15.05.2019 року клопотання №36 та прийняти рішення у відповідності до положень статті 186-1 Земельного кодексу України.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева