Справа № 460/1907/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1907/20 пров. № А/857/11214/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Гінди О.М.

з участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Серебро» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Рівненській області про скасування постанов за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Серебро» на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року (суддя першої інстанції Друзенко Н.В., м. Рівне, повний текст складено 31.07.2020),

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Серебро» звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.11.2019 №№ 161099, 161100, 161101, 161102, 161103, 161104, 161105, 161106, 161107, 161108, 161109, 161110, 161112, 161113, 161114, 161115, 161116, 161117, 161118, 161119, 161120, 161121, 161122, 161123, 161124, 161125, 161126, 161127 на загальну суду 19 040 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними і скасовано постанови Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.11.2019 №№ 161099, 161100, 161101, 161102, 161103, 161104, 161105, 161106, 161107, 161108, 161109, 161110, 161112, 161113, 161114, 161115, 161116, 161117, 161118, 161119, 161120, 161121, 161122, 161123, 161124, 161125, 161126, 161127. Стягнуто на користь ТОВ «Транс-Серебро» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

При цьому, представником позивача до закінчення судових дебатів було заявлено клопотання про понесення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу і 17.07.2020 надіслано суду клопотання про долучення доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн та витрат, що пов`язані із прибуттям до суду (на пальне) в сумі 806,18 грн.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс-Серебро» відмовлено у стягненні на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн та витрат на прибуття до суду в розмірі 806,18 грн.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржив позивач. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про не підтвердження витрат на правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи наявні докази оплати вартості правової допомоги згідно договору. Законодавством не передбачено надання до суду обґрунтування вартості послуг та кількості витраченого часу адвокатом. У матеріалах справи є витяг до договору №31-01/20 про надання юридичних послуг від 31 січня 2020 року та протокол погодження гонорару, отже апелянт вважає доведеним розмір витрат на правничу допомогу. Також зауважив, що вимога про відшкодування вартості палива, використаного для прибуття до суду в судове засідання є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки факт придбання пального для доїзду з міста Житомира до міста Рівного і назад підтверджено чеком, який є належним доказом .

У судовому засіданні представник позивача Раєцький О.А. підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що суд безпідставно відмовив у відшкодуванні судових витрат, в той час як наявні належні докази їх понесення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, що підтверджено відомостями про отримання електронної повістки.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як видно з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви долучено витяг з договору №31-01/20 про надання юридичних послуг від 31.01.2020, за умовами якого Адвокатське бюро Сергія Хоменка у 2020 році зобов`язалося надати ТОВ «Транс-Серебро» юридичні послуги щодо захисту його прав та інтересів стосовно таких проваджень:

- оскарження постанов про накладання адміністративно-господарського штрафу Укртрансбезпеки;

- інші провадження такого роду, необхідність в яких може виникнути протягом дії цього договору та які будуть узгоджені сторонами.

Згідно п. 7.1 цей договір діє до 31 грудня 2020 року.

Також подано протокол погодження гонорару, як додаток №1 до цього договору від 31.01.2020, згідно якого орієнтовний гонорар адвоката складатиме 7000 грн за ознайомленні зі справою зі слів клієнта, формування правової позиції, та роботу з офіційними документами. Цим документом встановлено, що сума гонорару складається зі спілкування з клієнтом щодо суті справи, ознайомленні з матеріалами справи та провадження, збір письмових доказів, здійснення адвокатських запитів та аналіз отриманої інформації, формування правової позиції, підготовки процесуальних документів, клопотань та участь у трьох судових засіданнях у випадку необхідності (а.с.66-67).

Також додатково надано копію квитанції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № 27519212 від 17.07.2020, якою підтверджено, що ТОВ «Транс-Серебро» сплатило Адвокатському бюро С.Хоменка 4990 грн з призначенням платежу: «за юридичні послуги згідно договору №31-01/20 від 31.01.2020» (а.с.186).

Обсяг робіт представник позивача Реєцький А.О. зазначив безпосередньо у заяві про розподіл судових витрат. При цьому, ним визначено лише види робіт і кількість витрачених годин по кожному виду робіт. Однак ні вартості однієї години роботи адвоката, ні вартості певного виду робіт не зазначено, як і не зазначено загальної кількості витраченого часу та загальної вартості таких робіт (а.с.184).

При цьому не надано ні акта виконаних робіт, ні рахунку на оплату, ні будь-якого іншого документа, який би підтверджував обсяг і вартість наданих для ТОВ «Транс-Серебро» юридичних послуг, які б стосувались безпосередньо ведення справи № 460/1907/20.

Слід зазначити, що ні в договорі, ні в протоколі погодження гонорару жодним чином не обумовлено, в якій саме справі, чи щодо яких саме конкретних правовідносин надаються адвокатські послуги, зокрема, чи стосуються ці послуги безпосередньо ведення адміністративної справи № 460/1907/20 в суді.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні докази здійснення представництва позивача адвокатом Хоменко С.О. у Державній службі України з безпеки на транспорті.

А тому подані документи, складені за участю позивача, не дозволяють суду встановити види правничої допомоги наданої позивачу та вартість наданих послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи, що не надано доказів на підтвердження виду, кількості та вартості юридичних послуг, їх зв`язку з даною судовою справою, відсутня можливість оцінити обґрунтованість заявлених позивачем витрат, понесених на правову допомогу.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу.

Що стосується витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, то суд зауважує на такому.

Відповідно до статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пункту 5 Додатку до постанови Кабміну України №590 від 27.04.2006 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. Водночас сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Як видно з матеріалів справи, позивач надав суду на підтвердження понесення витрат на переїзд копію фіскального чеку на придбання 47,45 літрів пального вартістю 806,18 грн.

При цьому, як видно з матеріалів справи, представник позивача територіально перебуває в місті Житомирі, а суд розташований у місті Рівному.

При цьому відстань між цими населеними пунктами складає приблизно 200 км.

Факт участі представника у судовому засіданні в місті Рівному 14 липня 2020 року підтверджено протоколом судового засідання і саме цього дня (до судового засідання ) представником позивача було придбано пальне.

Отже, придбання пального було обумовлено саме необхідністю переїзду в інше місто для забезпечення участі у судовому засіданні, що є правом особи у відповідності до ст.44 КАС України.

При цьому доводи суду першої інстанції про відсутність доказів наявності у представника позивача автомобіля, водійського посвідчення, розрахунку споживання пального, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки доказів іншого способу забезпечення транспортування представника позивача до міста Рівного не надано, а відстань між вищевказаними населеними пунктами є загальновідомою і відповідно розмір придбаного пального узгоджується з середньою нормою його споживання.

Отже, суд в цій частині заяви відмовив безпідставно.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідність скасування додаткового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в частині відмови у відшкодуванні позивачу вартості витрат на переїзд для забезпечення участі в судовому засіданні в розмірі 806,18 грн.

В іншій частині додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у ньому висновків, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Серебро» задовольнити частково.

Додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі №460/1907/20 скасувати в частині відмови у стягненні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Серебро» 806,18 грн та в цій частині прийняти постанову.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Серебро» за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Рівненській області судові витрати, пов`язані з прибуттям до суду, в розмірі 806,18 грн (вісімсот шість грн вісімнадцять коп.).

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
О. М. Гінда
Повний текст постанови складено головуючим суддею 23 листопада 2020 року.

Повний текст постанови підписано всім складом колегії у зв`язку з перебуванням судді Качмара В.Я. у відпустці 27 листопада 2020 року.