Справа № 640/5906/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року м. Київ № 640/5906/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства енергетики та захисту довкілля України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства енергетики та захисту довкілля України (далі - відповідач-1), Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач-2), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 13.02.2020 № 76-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби - головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту в Міністерстві енергетики та захисту довкілля України як правонаступника Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною займаній позивачем станом на 17 лютого 2020;

- стягнути з Міністерства енергетики та захисту довкілля України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства енергетики та захисту довкілля України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державної служби - головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту в Міністерстві енергетики та захисту довкілля України як правонаступнику Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною займаній позивачем станом на 17 лютого 2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що його звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" є незаконним, оскільки посада головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту не була скорочена як посада державної служби. Крім того, позивач повідомив, що при здійсненні попередження про наступне вивільнення йому не було запропоновано жодної рівнозначної посади.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову з посиланням на правомірність та законність оскаржуваного наказу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 відкрито спрощене провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи убачається, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 14.09.2018 № 434-к ОСОБА_1 був призначений на посаду головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту в Міністерстві енергетики та захисту довкілля України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» було, зокрема, перейменовано Міністерство екології та природних ресурсів на Міністерство енергетики та захисту довкілля України, а також реорганізовано Міністерство енергетики та вугільної промисловості шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля. Крім того визначено, що Міністерство енергетики та захисту довкілля є правонаступником майна, прав і обов`язків Міністерства енергетики та вугільної промисловості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» було, зокрема, перейменовано Міністерство енергетики та захисту довкілля України на Міністерство енергетики України.

17.12.2019 позивачу було вручено попередження про припинення державної служби у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Наказом Міністра енергетики та захисту довкілля України, Головою комісії з проведення реорганізації Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Оржелем O.A. видано наказ від 13.02.2020 № 76-к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури і штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття наказу про звільнення, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогою про визнання його протиправним та скасування та поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України "Про державну службу" (далі - Закону № 889, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею третьою Закону № 889, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За змістом статті 5 Закону №889 правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Положеннями пункту 1 частини першої, частини третьої статті 87 Закону № 889, передбачено, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Як зазначено судом вище, згідно з наказом Міністра енергетики та захисту довкілля України, Головою комісії з проведення реорганізації Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Оржелем O.A. від 13.02.2020 № 76-к фактичною підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади слугувало скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури і штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Так, судом встановлено, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 05.03.2019 № 92 було введено в дію з 01.01.2019 штатний розпис апарату Міненерговугілля на 2019 рік, яким передбачено структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та чотири посади головного спеціаліста Відділу моніторингу ризикових операцій.

31.10.2019 наказом Міністерства енергетики та довкілля України № 367 введено в дію з 01.11.2019 структуру та штатний розпис Міністерства енергетики та захисту довкілля на 2019 рік, яким збережено структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та чотири посади головного спеціаліста Відділу моніторингу ризикових операцій.

Отже, в даному випадку не відбулося скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач.

При цьому, доказів зміни правового статусу, обсягу завдань i основних функцій відділу, у якому працював позивач, відповідачем до суду не надано.

Вказані обставини свідчать про те, що зміни, які відбулися у Міністерстві жодним чином не вплинули на штатну чисельність структурного підрозділу, в якому працював позивач, не стосувалися й правового статусу цього відділу та обсягу функціонального розподілу посадових обов`язків між працівниками відділу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що підстави для звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889 відсутні.

З приводу доводів позивача про те, що відповідач був зобов`язаний запропонувати позивачу всі вакантні посади відповідно до кваліфікації позивача, у тому числі інші рівноцінні посади державної служби, суд звертає увагу на наступне.

Законом України від 12.12.2019 № 378-IX «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», який набрав чинності 02.02.2020, статтю 49-2 КЗпП України доповнено новою частиною шостою, відповідно до якої вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Законом України від 14.01.2020 №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13.02.2020, внесено зміни до низки законодавчих актів, зокрема, до Закону України «Про державну службу».

За змістом частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України від 14.01.2020 № 440-IX, яка діяла на момент звільнення позивача, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Отже, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

При звільнені державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», положення ст. 49-2 КЗпП не застосовуються.

Вказані висновки викладені в Роз`ясненні Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 №86-р/з «Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 Закону України «Про державну службу»)».

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 13 Закон України «Про державну службу» визначено, що Національне агентство України з питань державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.

Отже, що на момент прийняття відповідачем наказу 13.02.2020 № 76-к про звільнення позивача на підставі пункту 1 частини 1статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням посади діючим законодавством передбачено, що при вивільненні державних службовців державного органу відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону не застосовуються вимоги частини другої статті 40 та частини другої статті 49-2 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством, обов`язкового отримання попередньої згоди профспілкового комітету та звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України лише за умови, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом керівника державної служби, а не обов`язком.

Слід також зазначити, що у відзиві на позовну заяву відповідач покликається на те, що фактичною передумовою для попередження про припинення державної служби та у подальшому - для звільнення ОСОБА_1 є реорганізація Міністерства енергетики та вугільної промисловості України шляхом його приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля України.

Положеннями п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» передбачено реорганізацію Міністерства енергетики та вугільної промисловості шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля.

Реорганізація державного органу є самостійною підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Отже, навіть у разі встановлення судом факту проведення реорганізації Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, звільнення ОСОБА_1 з посади не може вважатися законним, адже в наказі від 13.02.2020 № 76-к зазначена інша підстава припинення державної служби - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 13.02.2020 № 76-к є протиправним і підлягає скасуванню.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі №6-33цс14 зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 39088425).

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11).

У цьому рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до абз. 10 пп. 10.2 п. 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, з якого позивач був звільнений, на час розгляду справи перебуває у процесі припинення та з відповідного реєстру не виключене.

Беручи до уваги, що звільнення позивача відбулося незаконно, суд дійшов висновку про те, що порушені права позивача у цій частині підлягають захисту шляхом поновлення його на посаді головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту в Міністерстві енергетики та захисту довкілля України з 18.02.2020.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13 Пленуму Верховного Суду України зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули починаючи з дня незаконного звільнення, по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Беручи до уваги, що позивача було звільнено у лютому 2020 року, середньоденна заробітна плата обчислюється судом виходячи з розміру заробітної плати, нарахованої позивачеві за грудень 2019 року і січень 2020 року.

Як убачається з довідки Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 11.03.2020 № 10.3-ВИХ/10/29110-20, за грудень 2019 року і січень 2020 року позивачеві було нараховано 32 494,85 грн.

При цьому, кількість календарних днів проходження служби позивачем за грудень 2019 року та січень 2020 року складає 41 календарний день.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 792,56 грн. (32 494,85:41).

Кількість днів вимушеного прогулу, які підлягають оплаті за період з 17.02.2020 по 27.11.2020), складає 197 днів.

Таким чином, у зв`язку з незаконним звільненням з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 156 134,32 грн. (197х792,56) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу без утримання обов`язкових податків і зборів.

При цьому сума обов`язкових податків і зборів підлягає нарахуванню та утриманню під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених під час розгляду справи фактів та обставин, беручи до уваги, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із пунктами 2 і 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись указаними вимогами, суд вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України та в частині стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 16 643,76 грн. без утримання обов`язкових податків та зборів - допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 13.02.2020 № 76-к.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України з 18.02.2020.

4. Стягнути з Міністерства енергетики України (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.02.2020 по 27.11.2020 в сумі 156 134,32 (сто п`ятдесят шість тисяч сто тридцять чотири гривні тридцять дві копійки).

5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині:

поновлення ОСОБА_1 на державній службі на посаді головного спеціаліста відділу моніторингу ризикових операцій Департаменту внутрішнього аудиту в Міністерстві енергетики та вугільної промисловості України з 18.02.2020

стягнення з Міністерства енергетики України (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 16 643,76 грн. (шістнадцять тисяч шістсот сорок три гривні сімдесят шість копійок).

Позивач: ОСОБА_1 - РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1: Міністерство енергетики України - ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035;

Відповідач 2: Міністерство енергетики та вугільної промисловості - ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Хрещатик, 30, м. Київ, 01001.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано - 27.11.2020.

Суддя Т.П. Балась