Справа № 947/35313/20
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/947/225/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020 року

Київський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Луняченка В.О.

за участю

секретаря Макаренко Г.В.,

представників позивача Чеберяк І.М., Панчик Г.О.

перекладача Альхоган А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до особи без документів, яка представилась громадянином Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2020 року Одеський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить прийняти рішення про затримання особи без документів яка представилась громадянином Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації особи.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач порушив вимоги ст. 9, 26 Закону України «Про державний кордон України», вимоги статей 4, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року, п.8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 р. №1147 «Про прикордонний режим» незаконно в`їхавши на територію України, а також те, що відповідач не має документів, що посвідчують особу та дає право на виїзд з України, в зв`язку з чим добровільно виїхати з території України у встановленому законодавством порядку відповідач не зможе, оскільки згідно ст.22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, тобто вони можуть виїхати з України за дійсним паспортним документом, дана особа підлягає затриманню та примусовому видворенню за межі України

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що розуміє, що перетинав кордон незаконно та знаходиться на території України без документів які підтверджують його особистість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що 25.11.2020 року о 03.30 годин в пункті пропуску через державний кордон «Чорноморський рибний порт» під час здійснення огляду вантажного транспортного засобу марки «Renault» д/н НОМЕР_1 з тентовим причіпом д/н НОМЕР_2 , який прибув на т/х «Sea Partner» з республіки Туреччина, в причіпі було виявлено відповідача, який намагався з приховуванням від проходження паспортного контролю незаконно перетнути державний кордон України в пункті пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів.

Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

25.11.2020 року на підставі п. 14. ст. 20 Закону України „Про Державну прикордонну службу України", ст.ст. 261 - 263 КУпАП стосовно відповідача, який представився як громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 було застосовано адміністративне затримання на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

25.11.2020 року за № 034559 у відношенні громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.204 - 1 КУпАП.

25.11.2020 року за № 21/9507 про затримання відповідача, який представився як громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 повідомлено Посольство Республіки Ірак в Україні.

Станом на час подання позовної заяви, інформація щодо встановлення особи відповідача, яка забезпечить її ідентифікацію та документування в Одеському прикордонному загоні відсутня.

За порушення ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто, проживання без документів на право проживання в Україні стосовно відповідача 25.11.2020 року складено протокол про адміністративне затримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області, чи інших територіальних підрозділів ДМС України не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

На даний час відповідач на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені загальні питання правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною 3 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Вивчаючи матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача суд приходить до висновку, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач мав можливість встановленим порядком іммігрувати з України або в іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально в`їхати до Європейських країн, або зареєструвати своє знаходження в Україні, відповідач вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб, розуміючи при цьому, що під час досягнення своєї мети, він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушень.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п."f" ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов`язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Пунктом 12 Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні", затверджена Міністерством Внутрішніх Справ від 29 лютого 2016 року № 141 (далі Інструкція № 141) передбачено, що іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Підстав для застосування судом положень статті 289 КАС, щодо застави з боку відповідача немає, доказів можливості отримання з країни походження грошей та відновлення паспорту на виїзд в короткий термін не пред`явлено.

Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до особи без документів, яка представилась громадянином Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.2,5,7-9,72-79,90,241,242,243,246,250,255, 289 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Затримати особу, яка представилась громадянином Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації строком до 6 місяців з поміщенням до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.