Справа № 264/2084/20
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/2084/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Глибової Крістіни Вячеславівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Глибової Крістіни Вячеславівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення ЕАК № 2281042 від 22.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.03.2020 року відповідачем по справі відносно нього було складено постанову, згідно якої його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн., за те, що він, керуючи транспортним засобом Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Аеродромній, 21 в м. Маріуполі, здійснив рух по тротуару, чим порушив вимогу п.11.13 ПДР України. Вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інкриміноване порушення правил дорожнього руху не вчиняв, адже його транспортний засіб був припаркований в межах вимог п. 15.10 "в" ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Також вказує, що здійсненню стоянки легкового автомобіля передував рух, пов`язаний із заїздом та виїздом автомобіля до будинку АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить його матері ОСОБА_2 , що не може містити склад порушення п. 11.13 ПДР України. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.11.2019 року по справі №524/9162/16-а. Крім цього, позивач вказує, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування інспектором обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні, містить у собі посилання на обставини, що в дійсності не мали місце.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03.04.2020 року відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Глибової Крістіни Вячеславівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Глибової Крістіни Вячеславівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишено без руху.

09.07.2020 року позивачем ОСОБА_1 усунуто недоліки на виконання ухвали суду від 22.06.2020 року.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив, зазначив, що позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху. За скоєне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн. У підтвердження доводів, надав диск з відеозаписом. На підставі цього просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивачем подано письмову відповідь на відзив відповідача, в якій просить задовольнити позовні вимоги, оскільки правила дорожнього руху він не порушував.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Оскільки обидві сторони у справі надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Судом встановлено, що 22 березня 2020 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2281042 поліцейським 1 батальйону 1 роти управління патрульної поліції в Донецькій області Глибовою К.В. притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, зокрема за те, що 22 березня 2020 року о 11-38 годині ОСОБА_1 по вул. Аеродромній, 21 в Центральному районі м. Маріуполя, керуючи транспортним засобом Toyota Corolla номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух по тротуару чим порушив п.11.13 Правил дорожнього руху України, за що накладено штраф в сумі 255 грн.

За умовами ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, а також за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністірв України від 10 жовтня 2001 року №1306. У п. 1.9. ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягне за собою накладення адміністративного стягнення.

Згідно з п.11.13 ПДР України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Відповідно до п. 26.1 ПДР України, пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху.

За приписами п. 26.3 ПДР України, в пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані в зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Інвалід», якими керують водії-інваліди. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Згідно з п. 15.10 «в» ПДР України, стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.11.13 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно КУпАП.

З відеозапису, наданим стороною відповідача, зафіксовано припаркований автомобіль позивача, який виїжджав з місця стоянки. Сам факт керування транспортним засобом " Toyota Corolla " по тротуару та порушення водієм п. 11.13 ПДР України не зафіксовано.

Позивач вказує у позові, що рух на автомобілі тротуаром виключно у межах вимог п. 15.10 «в» ПДР, тобто для здійснення заїзду, а потім і виїзду, на місце стоянки, що відповідає аналогічному висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі №524/9162/16-а.

Дійсно, з метою обґрунтування вимог позовної заяви позивачем зазначено, аналогічні доводи відносно яких суд зазначає наступне.

Так, здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог п. 15.10 "в" ПДР України, а саме на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки.

Враховуючи вказане вище, рух автомобіля тротуаром, під керуванням позивача пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог п. 15.10 «в» ПДР, не може містити склад порушення п. 11.13 ПДР України.

В спірних правовідносинах, порушення правил стоянки автомобіля не може бути кваліфіковано за п. 11.13 ПДР України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Аналізуючи наведене, враховуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності притягнення позивача ОСОБА_1 , а також відсутні належні докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем на виконання ухвали суду від 22.06.2020 сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією № 27364260 від 08.07.2020 року.

З урахуванням зазначених процесуальних норм, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 72-80, 90, 139, 241-246, 257, 262, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Донецькій області капрала поліції Глибової Крістіни Вячеславівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії ЕАК №2281042 від 22 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , сплачений судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Н. В. Литвиненко