Справа № 580/70/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/70/20 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 25 листопада 2019 року № 796 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України дисциплінарного стягнення";

- визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 10 грудня 2019 року № 690 о/с про звільнення зі служби в поліції з 11 грудня 2019 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 1 роти з обслуговування водних об`єктів;

- поновити з 11 грудня 2019 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти з обслуговування водних об`єктів управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем підтверджено наявність вчиненого позивачем порушення, а саме, як службової дисципліни так і присяги поліцейського, адже факт наявності грошових коштів у автомобілі, що використовувався позивачем (виявлений під час проведення оперативних дій) вже свідчить про порушення вимог антикорупційного законодавства, ст. 18 Закону № 580-VIII, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту. Наголосив, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 10 грудня 2019 року № 690 о/с про звільнення позивача, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Зауважив, що звільнення за наявності обвинувального вироку, є окремою підставою, яка визначена п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, а саме, поліцейський звільняється зі служби у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, що не стало підставою для прийняття оскаржуваних наказів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої доводи обгрунтовує тим, що матеріали службового розслідування не містять жодного належного доказу вчинення дисциплінарного проступку безпосередньо позивачем, а сам текст майже дослівно повторює текст оголошеної підозри. Підкреслює, що оскільки висновок службового розслідування не містить посилання на належні докази отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди, то такі обставини мають бути встановлені вироком суду, який набрав законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції Національної поліції України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції вказує на те, що накази від 25 листопада 2019 року № 796 та від 10 грудня 2019 року № 690 о/с в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з займаної посади прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а позивачем не доведено обставин, що вказують на їх протиправність.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив службу з 06 липня 2012 року по 06 листопада 2015 року в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 по 11 грудня 2019 року безпосередньо в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти з обслуговування водних об`єктів.

При цьому, 04 вересня 2019 року до відповідача надійшло повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР № 0000009 від 23 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України по факту можливого одержання неправомірної вигоди позивачем.

Вказана подія стала підставою для проведення службового розслідування. Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції № 1671 від 13 вересня 2019 року (а.с. 48) призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни, що виразилось у можливому отриманні 02 вересня 2019 року неправомірної грошової вигоди за не притягнення осіб до відповідальності за вилов водних ресурсів незаконним шляхом, поліцейським взводу № 1 роти з обслуговування водних об`єктів управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шуміком Д.Ю та внесенням слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Черкаській області відомостей до ЄРДР від 23 січня 2019 року № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 11 жовтня 2019 року № 1910 продовжено термін проведення службового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками проведеного розслідування 11 листопада 2019 року складено висновок (а.с. 10 - 15), який затверджений 11 листопада 2019 року начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, та згідно якого відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, знайшли своє підтвердження.

Зокрема, у ході службового розслідування, на підставі наявних процесуальних документів та рішень слідчих суддів, прийнятих в рамках кримінального провадження від 23 січня 2019 року № 0000009, встановлено, що позивач будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення 21 травня 2019 року, 30 травня 2019 року та 02 вересня 2019 року одержував від залученої до конфіденційного співробітництва з органом досудового розслідування особи неправомірну вигоду за нібито виловлену ним рибу в акваторії річки Дніпро.

Крім того, 02 вересня 2019 року під час обшуку службового автомобіля "Рено Достер" д.н.з. НОМЕР_1 , в якому перебував позивач, під правим пасажирським сидінням ззаду на підлозі автомобіля виявлено грошові купюри в загальній сумі 3700 грн 00 коп.

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1,2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 6 частини 3 статті Дисциплінарного статут Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", Присяги працівника поліції, підпунктів 1, 2, 7 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, особистій недисциплінованості, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, на підставі пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статут Національної поліції України до інспектора взводу № 1 РОВО батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом відповідача від 25 листопада 2019 року № 796 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України дисциплінарного стягнення" до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

У зв`язку з реалізацією вищезазначеного наказу, на виконання вимог пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", позивача звільнено зі служби в поліції наказом відповідача від 10 грудня 2019 року № 960 о/с.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_1 звільнено зі служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а відтак, підстави для визнання протиправними та скасування наказу від 25 листопада 2019 року № 796 та від 10 грудня 2019 року № 690 о/с - відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки", при цьому, присяга позивачем складена 01 березня 2016 року.

Згідно зі ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У відповідності до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 № 2337-VIII, визначено сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону № 580-VIII зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно зі ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту вказано, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Цією ж статтею передбачено, що поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Отже, оцінюючи обставини викладені у висновку службового розслідування, матеріали службового розслідування та процитовані вище норми, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність вчиненого позивачем порушення, а саме, як службової дисципліни так і присяги поліцейського, адже факт наявності грошових коштів у автомобілі, що використовувався позивачем (виявлений під час проведення оперативних дій) вже свідчить про порушення вимог антикорупційного законодавства, ст. 18 Закону № 580-VIII, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту.

Скоєно вчинок, що дискредитує звання поліцейського Національної поліції України. Слід зазначити, що дискредитацією є позбавлення довіри до когось, підривання авторитету, приниження гідності певної особи і т. ін. Дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів поліції та її працівників в очах громадськості, та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Судова колегія вважає, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України.

Суд зазначає, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки» (стаття 64 Закону № 580-VIII).

Отже, діяльність поліцейського має відповідати не тільки положенням Конституції і чинного законодавства, а й моральним принципам і нормам. При цьому етичний кодекс, яким поліцейські повинні керуватися, не просто спирається на загальноприйняту мораль, а й конкретизує її вимоги відповідно до специфіки службової діяльності, неординарних обов`язків і повноважень, що покладаються на них. Поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 804/8515/17.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність матеріалами службового розслідування складу дисциплінарного проступку в діях позивача.

Надаючи оцінку аргументам позивача про те, що за відсутності вироку суду щодо ОСОБА_1 , який підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, - відсутні й підстави для звільнення позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало порушення ним службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог п.п.1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.п. 1, 2,6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", Присяги працівника поліції, підпунктів 1, 2, 7 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, особистій недисциплінованості, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Судова колегія зазначає, що у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому наявність факту притягнення до кримінальної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

У спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача було застосоване за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції, а не за вчинення кримінального правопорушення чи у зв`язку виключно із врученням підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № № 802/1150/17-а звернув увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності. Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "C. v. the United Kingdom" про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Як було вірно зауважено судом першої інстанції, звільнення за наявності обвинувального вироку, є окремою підставою, яка визначена п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, а саме, поліцейський звільняється зі служби у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, що не стало підставою для прийняття оскаржуваних наказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_1 звільнено зі служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено «23» листопада 2020 року.