Справа № 640/3694/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3694/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рентспецтех" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рентспецтех" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентспецтех" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 грудня 2019 року № , №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві було направлено на адресу позивача письмовий запит від 21.08.2019 року №158455/10/26-25-14-07-02-15 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень).

Листом від 03.09.2019 року №812 ТОВ «Рентспецтех» повідомило відповідача про відмову у наданні запитуваної ГУ ДФС у м. Києві інформації та документів; таке рішення платник податків обґрунтував невідповідністю письмового запиту контролюючого органу нормам законодавства.

У зв`язку із ненаданням відповіді на письмовий запит, на підставі пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПКУ, ГУ ДПС у м. Києві винесено наказ від 22.10.2019 року №2162 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Рентспецтех».

У період з 23.10.2019 року по 29.10.2019 року ГУ ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Рентспецтех» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Марксвел» за серпень 2018 року та за 2018 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств.

Результати перевірки оформлені актом від 05.11.2019 року № 38/26-15-14-07-02-10/41772430.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено, зокрема:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 ПКУ, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 36 813 грн. (у тому числі, за 2018 рік на загальну суму 36 813 грн.);

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 40 903 грн. (у тому числі, по періодах: за серпень 2018 року на суму 40 903 грн.).

20.12.2019 року на підставі висновків Акту перевірки, контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 51 129 грн., у тому числі: 40 903 грн. - за основним платежем та 10 226 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким збільшено розмір грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 46 016 грн., у тому числі: 36 813 грн. - за основним платежем та 9 203 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК).

Пунктом 78.1 статті 78 ПК визначено вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК передбачено можливість проведення перевірки, коли виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

Відповідно до пункту 78.4 цієї статті про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Отримання податкової інформації контролюючими органами регламентується нормами статті 73 ПК та Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245 (далі - Порядок № 1245).

Так, згідно з абзацами першим, другим пункту 73.3 статті 73 ПК контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом (абзаци шостий-чотирнадцятий пункту 73.3).

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом) (абзац шістнадцятий пункту 73.3).

За змістом пункту 10 Порядку № 1245 запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Системне застосування наведених норм дає підстави для висновку, що запит контролюючого органу про надання платником податків інформації та підтверджуючих документів повинен містити вказівку на чітко визначені обставини, які згідно з пунктом 73.3 статті 73 ПК є умовою звернення з таким запитом. Без зазначення в запиті конкретних фактів, які стали підставою для його направлення, платник податків об`єктивно позбавлений можливості надати відповідні пояснення та їх документальне підтвердження.

Так, у матеріалах справи наявний запит від 21.08.2019 року №158455/10/26-25-14-07-02-15 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень).

У вказаному запиті контролюючим органом вказано про виявлення факту, що свідчить про недостовірність визначення ТОВ «Рентспецтех» даних податкового кредиту у загальній сумі 40903 грн. по взаємовідносинах із ТОВ «Марксвел», які містяться у податковій декларації з ПДВ за червень 2018 року у сумі 40 903 грн. та за 2018 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств. Також зазначено інформацію, яка підтверджує встановлені факти, а саме: результати аналізу показників, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість, поданих платником податків за відповідні періоди, та податкової інформації, отриманої та опрацьованої відповідно до ст.ст. 72,73 і 74 ПКУ, що відповідно до 74.1 ст. 74 ПКУ використовується для виконання покладених на контролюючі органи завдань, а саме: даних Єдиного реєстру податкових накладних, а також податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток ТОВ «Рентспецтех». Також контролюючий орган посилався на встановлення відсутності у ТОВ «Марксвел» будь-яких основних фондів та виробничих потужностей, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій із ТОВ «Рентспецтех», а також відсутність джерела походження ідентифікованого товару (робіт, послуг), що реалізовані на адресу Позивача.

Як свідчать матеріали справи, письмовий запит щодо надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) направлений позивачу та отриманий останнім.

Колегія суддів зазначає, що вказаний запит містить підстави його направлення ТОВ «Рентспецтех», а також обставини, які свідчать про наявність у відповідача сумнівів щодо реальності господарських операцій позивача з його контрагентом.

В свою чергу у відповідь на запит ГУ ДФС у м. Києві листом від 03.09.2019 року №812 позивач, посилаючись на недоліки в оформлені письмового запиту, відмовив контролюючому органу у наданні запитуваних пояснень і документів.

Колегія суддів вважає, що позивачем безпідставно не виконано вимоги контролюючого органу та не надано необхідні пояснення з приводу наведених у запиті питань.

Вказані обставини свідчать про наявність у відповідача підстав для призначення та проведення документальної перевірки позивача.

Щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що за перевіряємий період відбулися господарські відносини між позивачем та його контрагентом ТОВ «Марксвел».

Так, 01.08.2018 року між ТОВ «Маркcвел» (Виконавець), в особі директора Рябуха Владислава Юрійовича, та ТОВ «Рентспецтех» (Замовник), в особі директора ОСОБА_1 , було укладено договір надання послуг №56/01/08.

Згідно п. 1.1. Договору, виконавець надає замовнику послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земляних та будівельно-монтажних робіт (далі - Техніка), а замовник приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього Договору.

Послуги щодо експлуатації техніки надаються виконавцем за заявкою замовника, яка направляється у письмовому вигляді (факсом) або усно. В заявці зазначається місце проведення робіт, тип необхідної техніки, дату початку робіт, термін робіт, а також інші умови, які ускладнюють процес експлуатації (у разі їх наявності). Замовник повинен надати заявку на послуги техніки не пізніше ніж за добу, що передує дню в якому потрібно отримати послуги (п. 2.1, п. 2.2. Договору).

Час фактичного надання послуг фіксується уповноваженими на те представниками Сторін (час початку та час закінчення надання послуг) в змінному рапорті виконавця (п. 2.3 Договору).

По закінченню місяця, в якому було надано послуги техніки сторонами складається Акт надання послуг на підставі змінних рапортів виконавця (п. 2.4. Договору).

Згідно п. 3.1 Договору, вартість послуг виконавця за цим Договором вказана у Додатку №1. Оплата праці персоналу, що обслуговує техніку входить до ціни послуг.

У Додатку №1 до Договору зазначено вид техніки, що надається виконавцем замовнику, (екскаватор, бульдозер, гідромолот, автокран, автовежа, компресор, самоскид, довгомір, вантажний автомобіль) та ціна за 8 м/год.

На підтвердження фактичного виконання вказаного договору та на підтвердження виконання придбаних у ТОВ «Марксвел» послуг позивачем надано: договір, копію рахунку на оплату №356, копії платіжних доручень на загальну суму 245 420 грн., копії обороту рахунку 631 за 2018 рік, копію оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за серпень 2018 року, копії змінних рапортів виконавця за серпень 2018 року, копію акта надання послуг від 31.08.2019 року №356.

Зі змісту акту надання послуг вбачається, що виконавцем надано послуги екскаватора-навантажувача у кількості 290 маш.год на суму 145 000 грн. (без ПДВ) та послуги вантажного автотранспорту (самоскид) у кількості 51 маш.змін на суму 59 517 грн. (без ПДВ). Загальна сума за актом надання послуг від 31.08.2019 року №356 складає 245 420 грн. (у тому числі 40 903 грн. ПДВ).

Тобто для виконання робіт, зазначених у акті надання послуг, залучався вантажний автотранспорт, а саме екскаватор-навантажувач та самоскид.

Водночас, інформація про наявність на балансі ТОВ «Марксвел» зазначеної техніки відсутня, а згідно зареєстрованих в ЄРПН накладних не встановлено придбання (послуг оренди) зазначеної техніки.

Чисельність працюючих ТОВ «Марксвел» на момент взаємовідносин становила - 1 особа (директор).

У актах виконаних робіт відсутня інформація про Субпідрядника, який міг би виконувати зазначені роботи.

Крім того, дослідивши документи первинного бухгалтерського обліку, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, правильно звернув увагу на те, що згідно умов Договору, вид та фактичний час виконаних ТОВ «Марксвел» послуг фіксується у змінному рапорті виконавця, а загальна кількість послуг та їх вартість вказується у акті надання послуг, який складається до закінчення місяця, тобто, дані про послуги фіксуються у документах після їх фактичного надання виконавцем.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що дата рахунку на оплату від 01.08.2018 року №356, передує даті складання щомісячного Акту надання послуг від 31.08.2019 року №356 та датам змінних рапортів виконавця (за серпень 2018 року). При цьому, у рахунку на оплату вказано вид, кількість та вартість наданих послуг, і значені дані відповідають даним Акту надання послуг.

Також, у апеляційній скарзі позивач зазначив, що отримані від контрагента послуги були використані у господарській діяльності позивача, а саме реалізовані на адресу замовників ТОВ «АБЗ-1», ТОВ «Спецтехнік плюс», ТОВ «Спорт Технологія», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Бруковка» та інш.

На підтвердження факту доцільності придбання послуг у ТОВ «Марксвел», позивачем долучено до матеріалів справи акти надання послуг, складені та підписані ТОВ «Рентспецтех» із контрагентами-покупцями ТОВ «Спецконтроль Україна», ТОВ «Бізнес Інформація Технологія», ТОВ «Спецтехнік Плюс»).

Проте, дослідивши зміст вказаних документів, колегія суддів встановила, що у них не зазначено місце надання послуг, договір на підставі якого надавалися такі послуги, особи, які уповноважені підписувати документи від імені контрагентів-покупців.

До того ж, кількість наданих послуг за такими актами не відповідає кількості послуг, які надало ТОВ «Марксвел» для ТОВ «Рентспецтех».

У Акті перевірки контролюючим органом вказано, що 13 квітня 2019 року ГУ ДПС у м. Києві отримано від ОУ ГУ ДФС у м. Києві пояснення громадянина ОСОБА_3 щодо непричетності до створення ТОВ «Марксвел», в якому зазначається про те, що він не є засновником, головним бухгалтером та директором ТОВ «Марксвел», та про свою причетність до вказаного Товариства він дізнався лише зі слів працівників податкової міліції. Місцезнаходження вказаного підприємства йому не відомо, договір на купівлю та продаж ТМЦ, надання послуг чи робіт він не підписував, нікого на це не уповноважував.

Крім того, у вказаних поясненнях ОСОБА_3 повідомив, що в разі надходження будь - яких документів від імені ТОВ «Марксвел» просить вважати їх недійсними та складеними незаконно, так як він фактично не має до цього жодного відношення.

За позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах від 5 березня 2012 року у справі №21-421а11, від 22 вересня 2015 року у справі № 810/5645/14, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Вказаний висновок неодноразово підтримувався також і Верховним Судом, зокрема у постанові від 02 квітня 2019 року по справі №809/189/16, у якій додатково вказано про те, що позивач взяв на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірного контрагента, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердження права на формування у податковому обліку податкового кредиту.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Великою Палатою Верховного Суду у відповідності до пункту 8 розділу VII «Перехідні положення» КАС не приймалося рішення про відступлення від наведених вище висновків Верховного Суду та Верховного Суду України.

Свідчення осіб, які підписали первинні документи за результатами спірних у цій справі господарських операцій, про відсутність наміру виконувати обов`язки директорів, здійснювати господарську діяльність, дає підстави для сумніву у належності первинних документів, достовірності здійснених підписів посадових осіб, та, як наслідок, правомірності формування Товариством податкового кредиту за такими господарськими операціями.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення, обставин, які спростовують факт здійснення господарських операцій, достовірність і повноту відображення податку на додану вартість та податку на прибуток за вказаними спірними господарськими операціями.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки правомірність декларування позивачем спірних сум не підтверджена матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рентспецтех" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких