Справа № 580/3812/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 листопада 2020 року справа № 580/3812/20 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження заяву Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 42 календарних дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.09.2019;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 29.09.2016 по 29.09.2019;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за недоотримане речове майно в сумі 4859,00 грн та невиплачену частину грошового забезпечення в сумі 31047,27 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 42 календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.09.2019;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення за період з 29.09.2016 по 29.09.2019;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за недоотримане речове майно в сумі 4859,00 грн та невиплачену частину грошового забезпечення в сумі 31047,27 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 29.09.2019 на час ухвалення рішення суду.

19.10.2019 до суду від відповідача надійшов відзив з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду.

Клопотання мотивоване тим, що позивач звільнений зі служби в запас наказом від 30.09.2019 №189, знятий з усіх видів забезпечення та з ним проведено повний розрахунок. З моменту звільнення з військової служби та виключення позивача з усіх видів забезпечення він був обізнаний про невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, індексацію грошового забезпечення, компенсацію за недоотримане речове майно, оскільки її не отримував, та мав право звернутись до суду в межах строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України, тобто в місячний строк з моменту звільнення. Оскільки позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 14.09.2020, тобто після закінчення строку звернення до адміністративного суду, тому, на думку відповідача, підлягає залишенню без розгляду відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд врахував, що предметом спору є виплата позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2016 - 2019 роки.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Суд зазначає, що ні Закон №2011-ХІІ, ні інші спеціальні нормативно-правові акти не врегульовують порядку відшкодування не нарахованого та невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника з військової служби.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №820/4619/16, що відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судами нижчих інстанцій. Зокрема, за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Тому до спірних правовідносин мають бути застосовані загальні норми оплати праці.

Згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, згідно з п. 40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №620/4218/18 спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Таким чином, суд висновує, що заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 240, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд.

Суддя С.О. Кульчицький