Справа № 300/542/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 300/542/20 пров. № А/857/10016/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі № 300/542/20 (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Матуляком Я.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 9-174/15-20-СГ від 10.02.2020; зобов`язання надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га (кадастровий № :02:002:1162) у власність із цільовим призначенням «01.05 Для індивідуального садівництва».

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що відповідач протиправно відмовив йому в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки - земельна ділянка зарезервована для учасників антитерористичної операції (далі - АТО) та членів загиблих учасників АТО відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками» № 898-р від 19.08.2015, оскільки вказана підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як «резерв» земельної ділянки для потреб учасників АТО, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України не передбачена.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківської області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ним правомірно та обґрунтовано не надано позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою на запитувану земельну ділянку, оскільки вона зарезервована для учасників АТО та членів загиблих учасників АТО відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками» № 898-р від 19.08.2015, а тому необхідно вважати, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Крім того, повноваження відповідача щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування або у власність за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Суд не вправі своїм рішенням підміняти рішення відповідача або прямо вказувати суб?єкту владних повноважень на те, які саме рішення останній повинен прийняти.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти вимог скаржника заперечив; вважає, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 09.01.2020 ОСОБА_1 через електронний сервіс звернувся до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.05 Для індивідуального садівництва " орієнтовною площею 0,08 га (кадастровий номер :02:002:1162), яка розташована на території с. Березівка Тисменицького району (а.с. 5).

За результатами розгляду цього клопотання 10.02.2020 відповідач прийняв наказ № 9-174/15-20-СГ, яким відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0800 га (кадастровий номер :02:002:1162) у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Березівка Березівської сільської ради Тисменицького району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: невідповідність місця розташування земельної ділянки - земельна ділянка зарезервована для учасників АТО та членів загиблих учасників АТО відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками» від 19.08.2015 № 898-р (а.с. 7).

Позивач вважає протиправним вказаний наказ про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; просив суд зобов?язати відповідача надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відмова ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не грунтується на нормах законодавства, а тому є протиправною.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу зазначеної норми видно, що відмова у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, встановленим Земельним кодексом України, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 10.02.2020 відповідач прийняв наказ № 9-174/15-20-СГ, яким відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0800 га (кадастровий номер :02:002:1162) у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Березівка Березівської сільської ради Тисменицького району, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з підстав: невідповідність місця розташування земельної ділянки - земельна ділянка зарезервована для учасників АТО та членів загиблих учасників АТО відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками» від 19.08.2015 № 898-р (а.с. 7).

Щодо покликань апелянта на розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 за № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» необхідно вказати таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 розпорядження Кабінету Міністрів України № 898-р від 19.08.2015 «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» з метою забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру і обласним та Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування визначити протягом місяця на території відповідної області та м. Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції. Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, обласні та Київська міська державні адміністрації повинні забезпечити, серед іншого, розгляд у першочерговому порядку звернення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» ГУ Держгеокадастру у Івано-Франківській області видано наказ № 16 від 10.02.2016, яким затверджено перелік підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції або членам їх сімей загальною площею 531,3169 га; надалі до цього переліку вносилися зміни. Бажана позивачем земельна ділянка відноситься до ділянок, які зарезервована для учасників АТО згідно зазначеного наказу.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з метою забезпечення учасників АТО та сімей загиблих учасників АТО земельними ділянками, зазначеними розпорядженням та наказом, надається їм перевага щодо першочергового розгляду звернення щодо виділення земельної ділянки та визначаються певні ділянки для цього. Разом з тим, в них не міститься заборон для надання дозволу на розроблення проектів землеустрою іншим громадянам, які не є учасниками АТО, з числа земельних ділянок, що включені до переліку.

При цьому, згідно частини третьої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Вказане свідчить про те, що розпорядження Кабінету Міністрів України не є нормативно-правовим актом та не має вищої юридичної сили ніж Земельний кодекс України, а тому посилання на розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 за № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками», як підставу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, у зв`язку з тим, що її місце розташування не відповідає вимогам нормативно-правових актів, є необгрунтованим.

У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів дійшла висновку, що ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області з не передбачених законом підстав відмовило позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а тому така відмова є неправомірною та такою, що не відповідає статті 118 ЗК України.

Згідно з позицією Верховного суду у справах за №№ 21-358а13 та 806/3787/13-а щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки зазначено, що формальні підстави в ненаданні дозволу свідчать про зловживання своїм обов?язком апелянта надати такий дозвіл у відповідності до вимог закону, чим порушуються права позивача, гарантовані Конституцією України.

Відповідач, відмовляючи у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, не навів підстав відмови, які передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, а також не довів під час судового розгляду справи існування таких підстав.

Отже в цій справі, за наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів, з урахуванням позиції суду про необґрунтованість причин відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, недоведеність відповідачем існування інших, передбачених чинним законодавством, обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, у відповідача, в цьому випадку, відсутні повноваження діяти на власний розсуд, а, отже й відсутні перешкоди у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою за клопотанням позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про відмову позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 9-174/15-20-СГ від 10.02.2020 та зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0800 га, кадастровий № :02:002:1162, у власність з цільовим призначенням "01.05 Для індивідуального садівництва".

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в адміністративній справі № 300/542/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин