Справа № 420/1895/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1895/20
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Крусяна А. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства культури та інформаційної політики України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури, молоді та спорту України про визнання протиправними дій щодо надання неякісної правової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Міністерства культури, молоді та спорту України в якому просив наступне:

- визнати протиправними дії щодо надання неякісної правової допомоги з правових питань, порушених у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року);

- зобов`язати, у строк встановлений законом, надати роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року;

- зобов`язати вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 29.01.2020 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- зобов`язати подати до суду у місячний строк, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, звіт про його виконання.

Обґрунтування позовних вимог зводиться до того, що відповідач надав неякісну правову допомогу, надання якої передбачено пунктом 4 частини 1 статті 5 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», що призвело до порушенням принципів державної політики у сфері надання безоплатної правової допомоги та порушення прав і законних інтересів позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Міністерства культури, молоді та спорту України щодо надання ОСОБА_1 неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року).

Зобов`язав Міністерство культури, молоді та спорту України, у строк встановлений статтею 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», надати роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року.

Також зобов`язав Міністерство культури, молоді та спорту України вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 29.01.2020 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні вимоги щодо подання звіту про виконання судового рішення суд відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, проаналізувавши звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання безоплатної первинної правової допомоги та відповідь Міністерства культури, молоді та спорту України, дійшов висновку, що роз`яснень з правових питань, порушених у зверненні, відповідачем надано не було.

Водночас, за відсутності підстав, суд першої інстанції відмовив у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення.

Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Міністерство культури та інформаційної політики України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

У доводах апеляційної скарги зазначено, що Міністерство культури молоді та спорту України опікується пам`ятками культурної спадщини занесеними до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією національного значення. Водночас, у зверненні ОСОБА_1 остання просила надати інформацію щодо пам`ятки культурної спадщини місцевого значення.

На думку апелянта, Міністерство культури молоді та спорту України надало інформацію, щодо зазначених у зверненні питань, виключно в межах повноважень, визначених Законом України «Про охорону культурної спадщини», а тому висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог статті 205 КАС України, розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Представник Романової Е. В., скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Так, представник позивача зазначає, що Міністерство культури молоді та спорту України не надало чіткої та однозначної відповіді на поставлене питання, у зв`язку з чим, надана правова допомога не є якісною, що є порушенням вимог статті 5 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», яка передбачає принципи державної політики у сфері надання безоплатної правової допомоги.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Фактичні обставини справи.

У січні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Комітету Верховної ради України з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування із зверненням щодо можливості набуття у власність земельної ділянки із земель комунальної власності під житловим будинком пам`яткою архітектури місцевого значення, що перебуває у спільній частковій власності громадян.

Комітет Верховної ради України з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування листом від 03 лютого 2020 року №04-23/16-139 направив вказане звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міністерства культури молоді та спорту України для розгляду питання щодо врегулювання нормативно-правовими актами поняття «об`єкти історико-культурного призначення», процедури встановлення їх особливої цінності, а також наявності правових підстав віднесення житлового будинку пам`ятки архітектури місцевого значення до об`єктів історико-культурного призначення, що має особливу цінність.

Поряд з цим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 січня 2020 року звернулись до Міністерства культури, молоді та спорту України зі зверненням про надання безоплатної первинної правової допомоги, в якому, відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу», просили надати роз`яснення з правових питань, а саме:

- чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення за охоронним номером 4-Од, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність (а.с.9-11).

Міністерство культури, молоді та спорту України, у відповідь на вказане звернення, листом за №782/КО-459/20/6.11.2 від 21.02.2020 року, з посиланням на Закон України «Про охорону культурної спадщини», Земельний кодекс України, надало безоплатну первинну правову допомогу, зміст якої полягає у наступному:

«…охорона культурної спадщини є системою правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини і не включає заходів із віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні призначення. Хоча наслідком занесення пам`ятки культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України мало б бути віднесення її території до категорії земель історико-культурного призначення без додаткових дій органів державної влади та місцевого самоврядування. На сьогодні, Міністерством культури, молоді та спорту України проводиться робота з внесення змін до законодавства України з метою віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території до земель історико-культурного призначення. Хоча наслідком занесення пам`ятки культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України мало б бути віднесення її території до категорії земель історико-культурного призначення без додаткових дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

На сьогодні, Міністерством культури, молоді та спорту України проводиться робота з внесення змін до законодавства України з метою віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території до земель історико-культурного призначення» (а.с.13).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Закон України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 року № 3460-VI (далі Закон №3460) регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правової допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правову допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правову допомогу, що встановлені цим Законом (ч.1 ст.2 Закону №3460).

Одним із принципів державної політики у сфері надання безоплатної правової допомоги є забезпечення якості безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №3460 безоплатна первинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону №3460 безоплатна первинна правова допомога включає, зокрема, такі види правових послуг:

1) надання правової інформації;

2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №3460 суб`єктами надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні є, зокрема, органи виконавчої влади.

За правилами ч.4 ст.10 Закону №3460 органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у разі письмового звернення осіб про надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, з питань, що віднесені до їх повноважень, зобов`язані надати такі послуги протягом 30 календарних днів з дня надходження звернення.

Згідно з ч.7 ст. 10 Закону №3460, якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, до якого надійшло звернення особи, такий орган протягом п`яти календарних днів повинен надіслати це звернення до відповідного органу та повідомити про це особу, яка подала звернення.

Відповідно до статті 31 Закону №3460 дії та бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду звернень про надання безоплатної правової допомоги, надання неякісної правової допомоги можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до суду та в адміністративному порядку.

Аналіз викладених норм Закону №3460 дає підстави погодитись з висновком суду першої інстанції, що мета безоплатної первинної правової допомоги полягає в інформуванні особи про її індивідуальні права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Міністерство культури молоді та спорту України у доводах апеляційної скарги вказує, що надало інформацію, щодо зазначених у зверненні питань, виключно в межах повноважень, визначених Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Водночас, колегія суддів, проаналізувавши звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання безоплатної первинної правової допомоги та відповідь Міністерства культури, молоді та спорту України дійшла висновку, що роз`яснень з правових питань, порушених у зверненні, відповідачем надано не було.

Так, у зверненні поставлено чітке питання чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення за охоронним номером 4-Од, яка розташована за певною адресою, об`єктом природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність.

Однак, Міністерство культури, молоді та спорту України, у відповідь на вказане звернення, надає роз`яснення, що проводиться робота з внесення змін до законодавства України з метою віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини до земель історико-культурного призначення.

Проте, чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення об`єктом природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність відповідь Міністерства культури, молоді та спорту України не містить.

Отже, враховуючи викладене, є обґрунтовані підстави вважати, що Міністерство культури, молоді та спорту України надало неякісну безоплатну первинну правову допомогу, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується на вимогах Закону №3460.

Наступним доводом апеляційної скарги є те, що Міністерство культури, молоді та спорту України опікується пам`ятками культурної спадщини занесеними до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією національного значення, а у зверненні постає питання про надання інформації щодо пам`ятки культурної спадщини місцевого значення.

Проаналізувавши вказаний довід апеляції, слід зазначити таке.

По-перше, Міністерство культури, молоді та спорту України, надаючи відповідь на звернення позивачки, у листі за №782/КО-459/20/6.11.2 від 21.02.2020 року не наводить вказану обставину.

По-друге, якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції органу виконавчої влади, до якого надійшло звернення особи, такий орган протягом п`яти календарних днів повинен надіслати це звернення до відповідного органу та повідомити про це особу, яка подала звернення. Однак такі дії Міністерством культури, молоді та спорту України вчинені не були.

Останнє на чому необхідно зупинити увагу, це те, що апелянт наполягає на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, на думку апелянта, суд порушив вимоги статті 205 КАС України, а саме: п.2 ч.3, який передбачає, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки. Оскільки неявка представника відповідача не була повторною суд повинен був відкласти розгляд справи.

Колегія суддів вважає помилковими такі доводи апелянта, оскільки, відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що представник відповідача був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності такого учасника справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства культури та інформаційної політики України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури, молоді та спорту України про визнання протиправними дій щодо надання неякісної правової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя А. В. Крусян

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 26.11.2020 року.