Справа № 280/5453/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/5453/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року, (суддя суду першої інстанції Бойченко Ю.П.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №280/5453/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку позивачу пенсії за віком протиправною та зобов`язати провести перерахунок пенсії позивачу на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по України за останні три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком з 03.04.2017; стягнути з відповідача різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 03.04.2017 у розмірі недоотриманої пенсії 36909,34 гривень з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних загалом 48581,74 гривень.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що 03.04.2017 позивач звернулася до Приморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) із заявою про перерахунок пенсії за віком у відповідності та на підставі ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Отримавши відмову, оскаржила її у судовому порядку, та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 у справі № 326/544/17 зобов`язано Приморське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути повторно її заяву від 03.04.2017 з урахуванням висновків суду. Вказує, що згідно з розпорядженням Приморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.11.2017 №128746 органом Пенсійного фонду протиправно взято середній заробіток позивача за 2012 рік для обчислення пенсії. Зазначає, що органом Пенсійного фонду фактично здійснено не призначення, а переведення з одного виду пенсії на інший, при цьому протиправно не застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, як передбачено законодавством при призначенні пенсії за віком. Крім того, із посиланням на норми Цивільного кодексу України вказує, що має право на стягнення суми недоплаченої пенсії з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних. За таких обставин, вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити позов.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за віком з 03.04.2017. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 03.04.2017 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки, з урахуванням вже виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні позову шляхом виключення з резолютивної частини рішення вказівки про відмову в задоволенні позову, змінити рішення в частині розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що перерахунок пенсії за віком відповідно до заяви ОСОБА_1 проведено не в повному обсязі саме через бездіяльність та неналежне виконання обов`язків відповідача вона недоотримує той розмір пенсії, який їй по праву належить ще з 03.04.2017 року. Питання правильного перерахунку пенсії за віком не вирішується досить тривалий час і за весь цей період з 03.04.2017 року по 14.08.2020 року позивач зазначає майнової шкоди. Суд першої інстанції не врахував того, що відповідачем вже проведено перерахунок пенсії позивача лише з 01.04.2019 року із врахуванням стажу 43 років стажу роботи та її розмір складає 5857.08 грн., однак станом на 01.04.2017 року Скаржник вже повинна була отримувати пенсію у розмірі 5947.06 грн.. таким чином, відповідач, на думку позивача не виконав свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим, для нього має наступати відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України, також має бути стягнута компенсація за втрату частини доходів.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується є законним та обґрунтованим, тому просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.01.2013 перебувала на обліку в органі Пенсійного фонду України у зв`язку з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, як працівнику охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

З 02.04.2017 ОСОБА_1 набула права на вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

03.04.2017 позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком на підставі якої відповідачем здійснено переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший.

Як вбачається із постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 у справі № 326/544/17, Пенсійний орган повідомив позивача, що підстави для призначення їй пенсії за віком відсутні, оскільки їй вже призначено пенсію за вислугою років.

Не погоджуючись із такими діями, ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до суду.

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 24.07.2017 у справі № 326/544/17 (2-а/326/24/2017) позов задоволено. Визнано бездіяльність Приморського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та проведення її перерахунку протиправною. Зобов`язано Приморське об`єднане Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 квітня 2017 року та провести її перерахунок на підставі ст. 40 ч. 2 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по України за останні три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з 03 квітня 2017 року, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 у справі № 326/544/17 постанову Приморського районного суду Запорізької області від 24.07.2017 у справі №326/544/17 скасовано. Позов ОСОБА_1 до Приморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Приморське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 03.04.2017 з урахуванням висновків суду та прийняттям відповідного рішення згідно вимог п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до вимог ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління ПФ України від 25.11.2005 №22-1, та зареєстрованого в Мінюсті України 27.12.2005 за №1566/11846. В іншій частині позовних вимог відмовити.

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 у справі № 326/544/17 розпорядженням Приморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.11.2017 №128746 ОСОБА_1 переведено з одного виду пенсії за вислугою років на інший вид пенсії за віком.

При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заробітку для обчислення пенсії, таке обчислення здійснено з урахуванням середнього заробітку за 2012 рік.

На звернення позивача листом Приморського ОУПФУ в Запорізькій області від 21.06.2019 №36/К-11 та листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 12.09.2019 №1947/К-9 її повідомлено, що перерахунок пенсії з урахуванням заробітку за 2014 2016 роки їй проведено з 01.10.2017 (осучаснення пенсії). При цьому, проведення такого перерахунку з 03.04.2017 призвело б до зменшення розміру пенсії.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по України за останні три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з 03.04.2017, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача різниці між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 03.04.2017 року у розмірі недоотриманої пенсії, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не здійснювалось нарахування пенсії позивача з 03.04.2017 року із застосуванням показника середньої

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту Закон № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону , із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас, позивачу було призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше.

Вказана правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду України від 29.11.2016 року (справа №133/476/15-а), від 22.12.2015 року (справа № 2-а/199/138/14), від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14), від 02.12.2015 року (справа №193/1029/14-а).

Вказане безумовно свідчить на користь права особи при переході вперше на пенсію згідно Закону №1058 на перерахунок розміру пенсії з урахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за попередні роки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що попри наявність у позивача відповідного права, відповідачем не здійснено перерахунку пенсії ОСОБА_1 із врахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за три попередні роки до року звернення за призначенням пенсії, та не проведено відповідні нарахування до виплати, відтак з 03.04.2017 року у позивача не виникало фактичної різниці між виплаченою та нарахованою виплатою, яку можливо було б стягнути в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що статтею 625 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу для стягнення з відповідача відшкодування шкоди у вигляді різниці пенсії, визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, грошовим зобов`язанням є цивільним правовідношенням, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (с. 610 ЦК України)

Тобто ст. 625 ЦК України визначено відповідальність за порушення саме цивільного правовідношення, відтак приписи зазначеної статті не можуть бути застосовані до спірних публічно-правових відносин.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-III (далі Закон №2050-ІІІ; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Компенсацію виплачують за рахунок, в тому числі, і коштів Пенсійного фонду України (стаття 6 Закону №2050-ІІІ).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та пунктом 2 Порядку №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Оскільки наразі позивачу не здійснено перерахунок пенсії та її нарахування в належному розмірі з 03.04.2017 року, вирішення питання про стягнення відшкодування втрати частини заробітку є передчасним.

Стосовно відшкодування витрат позивача на правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

На підтвердження понесення судових витрат позивачем до матеріалів справи надано копії:

Договору про надання правової допомоги від 11.04.2017 №22/2017, відповідно до умов якого Клієнт (Кікарош О.М.) доручає, а Адвокатське об`єднання ЮРЛЮКССЕРВІС в особі керуючого партнера адвоката Лишенка Сергія Сергійовича приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором (п. 1.1 Договору);

Акту завершення етапу робіт за договором на надання правової допомоги від 04.10.2019, відповідно до якого Адвокатське об`єднання ЮРЛЮКССЕРВІС надало такі послуги: усна консультація (з планом дій) 1 год., 400 грн.; заява до ПФУ 2 год., 500 грн.; скарга на неправомірні дії посадових осіб ПФУ 1 год., 1 000,00 грн.; позовна заява з розрахунком пенсії 2 год., 2 500,00 грн.; відповідь на відзив на позовну заяву 1 год., 1 000,00 грн. Всього: 5 400,00 грн. та розрахунок (попередній) суми судових витрат на суму 5 400,00 грн.;

ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 04.11.2019 №1003967;

квитанції до прибуткового касового ордеру від 04.10.2019 №18, відповідно до якої сплачено 5 400,00 грн.

Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 5 400 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи в суді першої інстанції у співмірності до наданих послуг, на переконання колегії суддів, становить 3500 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу до 3 500 грн..

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року в адміністративній справі №280/5453/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 23.11.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай