Справа № 640/2775/20
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2020 року №640/2775/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № від 13.02.2019 р. на загальну суму 195625,00 грн.

Ухвалою суду від 10.03.2020 р. відкрито провадження в адміністративній справі №640/2775/20 (далі - справа), яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У подальшому, позивачем подано до суду заяву про збільшення вимог у справі, згідно якої у позовних вимогах просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 13.02.2019 р. на загальну суму 195625,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2019 р. №118398-17 на суму 190998,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві №654/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 р. про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку;

- зобов`язати позивача включити до реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 30.09.2019 р. та прийняти всю звітність по єдиному податку ФОП ОСОБА_1 з 30.09.2019 р. без нарахування штрафних санкцій і пені.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем через допущену працівником ГУ ДПС у м. Києві помилку під час прийняття від ФОП ОСОБА_1 податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3 квартали 2018 року.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані рішення прийняті ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку у відповідача. Згідно тимчасового витягу з реєстру платників єдиного податку від 02.07.2015 р. №5345/26-58-17-05-09, з 17.06.2015 р. позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування (ІІІ група).

07.12.2018 р. ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3 квартали 2018 року, за результатами якої складено акт №835/26/15-13-14-11/ НОМЕР_1 , згідно якої встановлено відхилення суми податкового зобов`язання щодо сплати єдиного податку на суму 156500,00 грн.

На підставі вказаного вище Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві 13.02.2019 р. прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 195625,00 грн., з яких 156500,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, а 39125,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У подальшому, 16.04.2019 р. ГУ ДФС у м. Києві виставлено позивачу податкову вимогу №118398-17, якою вимагалось сплатити податковий борг, загальна сума якого станом на 15.04.2019 р. становить 190998,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 151873,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 39125,00 грн.

16.0.2019 р. відповідачем проведена камеральна перевірка позивача щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування, за результатами якої складено акт №427/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 (далі - Акт №427/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 ).

Згідно Акту №427/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 , перевіркою встановлено, що платником податків порушено умови застосування спрощеної системи оподаткування, а саме, абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів); станом на 01.09.2019 р. борг по сплаті єдиного податку з фізичних осіб в сумі 190998,00 грн. (сума податкового боргу станом на перше число останнього місяця другого послідовного кварталу).

На підставі Акту №427/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 відповідачем 30.09.2019 р. прийнято оскаржуване рішення №657/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, у зв`язку з:

- виявленням відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог глави 1 розділу ХІV ПК України (п. 299.11 ст. 299);

- наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

Вважаючи, що вказані вище рішення відповідача прийняті з порушенням вимог законодавства, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п.п. 59.1, 59.3, 59.4 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, 298.2.3. Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до пп. 3 п. 299.10 ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Пунктом 299.11 ст. 299 ПК України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5 1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2018 р. позивачем подано контролюючому органу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 3 квартали 2018 року, в якому визначено:

- обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5% у розмірі 341378,00 грн.;

- суму податку за ставкою 5 % (рядок 06 ґ 5 %) у розмірі 17068,90 грн.;

- нараховано всього за звітний (податковий) період (рядок 9 + рядок 10 + рядок 11) у розмірі 17068,90 грн.;

- нараховано за попередній звітний (податковий) період (значення рядка 12 декларації попереднього звітного (податкового) періоду) у розмірі 11743,65 грн.;

- суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 12 - рядок 13), у розмірі 5325,25 грн.

Суд звертає увагу, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2019 р. прийняте відповідачем виходячи з того, що позивачем в податковій декларації платника єдиного податку за 3 квартали 2018 року самостійно задекларовано обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5%, у розмірі 3471378,00 грн., що не відповідає дійсності, що визнано ГУ ДПС у м. Києві в листі від 27.07.2020 р. №2613/АДВ/26-15-58-05-02.

Так, з листа ГУ ДПС у м. Києві від 27.07.2020 р. №2613/АДВ/26-15-58-05-02 вбачається, що при введені податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 3 квартали 2018 року, де в розділі 5 декларації (показники господарської діяльності - обсяг доходу) відповідачем помилково введено суму 3471378,00 грн. замість 341378,00 грн.

При цьому, належні докази скасування (відкликання) податкового повідомлення-рішення відповідача № від 13.02.2019 р. матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що інших порушень щодо сплати позивачем єдиного податку відповідачем не зазначено, а судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № від 13.02.2019 р. підлягають задоволенню.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувані вимога ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2019 р. №118398-17 та рішення ГУ ДПС у м. Києві №654/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 р. прийняті саме у зв`язку із несплатою позивачем грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 13.02.2019 р.

Виходячи з того, що податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2019 р. судом визнане протиправним та скасоване, а тому прийняті у зв`язку із несплатою позивачем визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням грошового зобов`язання вимога ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2019 р. №118398-17 та рішення ГУ ДПС у м. Києві №654/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 р. є також протиправними та підлягають скасуванню.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів в обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваних рішень. При цьому, належні докази скасування (відкликання) вимоги ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2019 р. №118398-17 та рішення ГУ ДПС у м. Києві №654/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 р. матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, а також зважаючи на те, що рішенням ГУ ДПС у м. Києві №654/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 р. позивач виключена з реєстру платників єдиного податку 30.09.2019 р., а належні докази відновлення такої реєстрації в матеріалах справи відсутні, реєстрація позивача як платника єдиного податку підлягає поновленню з дати анулювання реєстрації - 30.09.2019 р.

При цьому, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження того, що позивач після 30.09.2019 р. намагалась подати звітність по єдиному податку, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти всю звітність по єдиному податку ФОП ОСОБА_1 з 30.09.2019 р. без нарахування штрафних санкцій і пені не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії є таким, що підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16, від 01.10.2018 у справі №569/17904/17.

Крім того, сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 22.12.2018 р. у справі №826/856/18.

На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивачем надано договір про надання правової допомоги від 10.01.2020 р. №17-03/2020, укладений між ФОП ОСОБА_1 та Адвокатом Новогребельською Іриною Миколаївною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3897/10 від 19.02.2009 р., акт №1/20 приймання-передачі правових послуг від 22.05.2020 р. разом з детальним описом робіт (наданих послуг) на загальну суму 18260,00 грн. та електронні квитанції з інтернет банкінгу на суму 16800,00 грн.

При цьому, роздруківки смс-повідомлень щодо оплати не є належним доказом оплату правничої допомоги адвоката.

Крім того, згідно вказаного вище детального опису робіт (наданих послуг), до таких витрат включено:

1) проведення зустрічі з Клієнтом, підписання Договору про надання правової допомоги №17-03/2020, первинне інтерв`ювання, формулювання фабули справи та бажаного результату, якого хоче досягти Клієнт від звернення до Адвоката - 1000,00 грн.;

2) збір доказової бази та документів, необхідних для підготовки позовної заяви, при первинному інтерв`юванні Клієнта, надання Клієнту консультацій та роз`яснень з питань податкового законодавства та законодавства про адміністративне судочинство - 2000,00 грн.;

3) ознайомлення з нормативно-правовою базою, судовою практикою у відповідній категорії справ, формування остаточної правової позиції у справі - 2000,00 грн.;

4) аналіз адвокатом реєстраційної та податкової інформації про ФОП ОСОБА_1 , що міститься у відкритих джерелах інформації та у веб-сервісі "Електронний кабінет платника» - 1000,00 грн.;

5) відвідування адвокатом разом із ФОП ОСОБА_1 приміщення Солом`янського управління ГУ ДПС у м. Києві з метою отримання примірників оскаржуваних документів та інформації від співробітників контролюючого органу про правові підстави їх формування - 2000,00 грн.;

6) підготовка та направлення заяв та скарг до ДПС України з метою виконання правового доручення - 2000,00 грн.;

7) написання позовної заяви для звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправними дій контролюючого органу, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № від 13.02.2019 р. - 4000,00 грн.;

8) оформлення позовної заяви та додатків до неї у відповідності до вимог ст.ст. 160-161 КАС України, подання позовної заяви до ОАС м.Києва - 1260,00 грн.;

9) підготовка та направлення 5 адвокатських запитів до ГУ ДПС у м. Києві з метою виконання правового доручення - 1000,00 грн.;

10) підготовка та подання до суду заяви про збільшення позовних вимогу справі №640/2775/20 - 2000,00 грн.

З вказаного вище детального опису робіт (наданих послуг) вбачається, правова допомога, визначена в п.п. 1 - 6 такого опису, стосується досудового врегулювання спору, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, визначену в п.п. 7 - 10 детального опису робіт (наданих послуг), у розмірі 8260,00 грн.

Крім того, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає частина сплаченої суми судового збору у розмірі 5800,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.02.2019 р.

3. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 16.04.2019 р. №118398-17.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві №654/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 р. про виключення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку.

5. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку з дати анулювання реєстрації, а саме - з 30.09.2019 р.

6. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

7. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені нею витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 8260,00 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

8. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 5800,00 грн. (п`ять тисяч вісімсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко