Справа № 640/24471/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 листопада 2020 року м. Київ № 640/24471/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (04050, м. Київ, вул. Іллєнка, 81)), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ч .1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію»;

2) зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 1 ст. 97 та ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 172890,00 грн. (з урахуванням уточнень).

Позов надісланий до суду 08.10.2020, що підтверджується штампом відправлення АТ «Укрпошта», проставленого на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, залишаючи позовну заяву без руху судом була звернута увага позивача на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України позивачем у позовній заяві не зазначено ідентифікаційного коду Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Також було акцентовано увагу на тому, що ні зміст позовної заяви, ні обґрунтування, ні прохальна частина позовної заяви позивачем не містили визначення - у якому саме розмірі позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

Крім іншого, також було зазначено про те, що, виходячи з положень ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України, передумовою застосування такого способу захисту прав, як заявлено позивачем, є визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки заявлений позивачем спосіб захисту може бути реалізований лише за умови попереднього визнання рішень, дій чи бездіяльності відповідача протиправними.

Підставою для залишення позовної заяви без руху також слугувало ненадання позивачем суду копії позовної заяви, а також копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, чим було недотримано вимоги ч. 1 ст. 161 КАС України.

Не було надано позивачем і листа Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (правонаступник Департамент з питань виконання кримінальних покарань) від 14.06.2019, яким позивачу повернуто матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, на який позивач посилався у позовній заяві, що також зумовило недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 79 та ч. 4 ст. 161 КАС України.

Більш того, була звернута увага позивача і на недотримання позивачем строків звернення до суду, оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України. При цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду позовна заява не містить, а також доказів на підтвердження поважності таких причин суду не надано.

Таким чином, ухвалою суду від 21.10.2020 позивача було зобов`язано надати суду:

1) уточнену позовну заяву із приведенням змісту позовних вимог у відповідність до вимог ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України, із зазначенням чіткого та зрозумілого змісту позовних вимог щодо зазначення у якому саме розмірі позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу; із зазначенням ідентифікаційного коду Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

2) копії позовної заяви, а також копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи;

3) доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та на які позивач посилається у позовній заяві;

4) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

17.11.2020 до суду від позивача надійшов лист про усунення недоліків позовної заяви, до якого надано заяву про уточнення позовних вимог, якою прохальну частину позовної заяви приведено у відповідність до вимог ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України.

При цьому, у такій заяві позивачем зазначено ідентифікаційний код Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України. Надано копію позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, у тому числі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та на які позивач посилається у позовній заяві.

Також позивачем надано суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі з 01.08.2006 по 28.02.2018. Звільнений із служби на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» внаслідок хвороби.

Пояснює, що висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) форми №158/о серії АГ №0026257 від 19.04.2018 йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 70% (захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби) та згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане із проходженням військової служби.

Додає, що у травні 2018 року він звернувся до відповідача із відповідною заявою та надав усі необхідні для виплати одноразової грошової допомоги документи, які адміністрацією «Бучанської виправної колонії (№85)» від 07.06.2018 за №10/2554 було направлено до Міністерства юстиції України.

Натомість лише через п`ять місяців після подання документів, за вих. № 43566/13031- 32-18/16.3.2 від 29.10.2018, Міністерство юстиції України матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги повернуло до Центрального міжрегіонального управління ДКВСУ (вх..№ 8810 від 05.11.2018) для приведення їх у відповідність до норм чинного законодавства, оскільки у висновку експертної комісії помилково було зазначено, що захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, а не служби в поліції.

Додає, що 18.04.2019 вказані матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги були повернуті для приведення їх у відповідність до установи «Бучанська виправна колонія (№85)», про що свідчить відмітка про отримання за вхідним № 1833 на супровідному листі управління від 15.04.2019 № 3.3.-2853/68.

25.04.2019 позивач був повторно оглянутий та висновком службового розслідування за фактом встановлення другої групи інвалідності колишньому співробітнику державної установи «Бучанська виправна колонія №85» підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 , затвердженого начальником державної установи «Бучанська виправна колонія №85» від 25.04.2019 підтверджено захворювання, «ТАК», пов`язане з проходженням служби в поліції.

Наголошує, що після приведення у відповідність до чинного законодавства документів, необхідних для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , 26.04.2019 адміністрацією установи «Бучанська виправна колонія № 85» були повторно направлені до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

03.06.2019 на адресу державного секретаря Міністерства юстиції України було надіслано потребу в коштах згідно ст. 97-100 Закону України «Про Національну поліцію» для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі - 172890,00 грн.

Однак, матеріали щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги за вих. № 22733/6626-32-19/16.3.2 від 14.06.2019 були повернуті Міністерством юстиції України на доопрацювання, 08.07.2019 матеріали надійшли до установи «Бучанська виправна колонія (№85)» (вх. 3201).

Відтак, за словами позивача, саме з цього моменту, тобто з 08.07.2019, його право на отримання одноразової грошової допомоги є порушеним.

В той же час, позивач наголошує, що з 02.07.2019 по 30.11.2019 він перебував за межами України і не мав можливості звернутись за захистом своїх прав та інтересів до адміністративного суду.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових економічних та соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-ІХ від 30.03.2020 в редакції Закону України від 24.06.2020 № 752-ІХ розділ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: « 3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVІD-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Додає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) він також був обмежений в реалізації свого право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням через хворобу.

Відтак, позивач робить висновок про те, що перебування за межами України на момент, порушення його прав, встановлення на території країни карантину, пов`язаного з поширенням коронавірусної хвороби є поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовної заявою до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Разом з тим, суд зазначає, що наведені позивачем обґрунтування поважності причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, не можуть бути прийняті судом як такі, що підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Тобто, суд звертає уваг позивача на те, що шестимісячний строк звернення до суду починає свій перебіг саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, зокрема, з дня повернення до установи «Бучанської виправної колонії №85» документів.

При цьому, з наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суд звертає увагу позивача на те, що дотримання строку звернення до суду, не є формальним ставленням суду до учасників справи. Ігнорування або неправильне застосування строків звернення до суду, призведе до порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права та, відповідно не забезпечення належного відправлення правосуддя.

Так у позовній заяві позивач зазначає, що первинний пакет документів для призначення та отримання одноразової грошової допомоги був повернутий відповідачем позивачу 05.11.2018 для проведення їх у відповідність до вимог законодавства, оскільки медичними документами ОСОБА_1 визначене захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, а не служби в поліції.

28.03.2019 позивач повторно був оглянутий та висновком службового розслідування за фактом встановлення другої групи інвалідності колишньому співробітнику державної установи «Бучанська виправна колонія № 85» ОСОБА_1 підтверджено захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Пояснює, що вказаний висновок повторно був направлений до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (правонаступник Департамент з питань виконання кримінальних покарань), однак, як зазначає позивач, документи щодо виплати одноразової грошової допомоги були повернуті листом від 14.06.2019.

При цьому, як в заяві про уточнення змісту позовних вимог, поданої до суду 17.11.2020, так і у заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначив, що повернуті листом від 14.06.2019 документи 08.07.2019 повернулися до установи «Бучанська виправна колонія (№85)» (вх. 3201), у зв`язку з чим, як наголошує сам позивач, саме з цієї дати його права на отримання одноразової грошової допомоги є порушеними.

Приймаючи до уваги доводи позивача відносно того, що саме з 08.07.2019 порушено права позивача, суд зазначає, що шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України почав свій відлік 09.07.2019 (наступний день за днем отримання Бучанською виправною колонією № 85 документів) та закінчився 09.01.2020, тобто ще до початку періоду карантину

Натомість як вже було зазначено судом, позивач звернувся до суду лише 08.10.2020, тобто із значним пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Посилання позивача на перебування його у період з 02.07.2019 по 30.11.2019 за межами України, вочевидь не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки жодним чином не обмежує позивача у зверненні до суду. При цьому, повернувшись до України, шестимісячний строк звернення до суду не вичерпав свою дію, а його перебіг продовжувався до 09.01.2020. Натомість, будучи обізнаним про порушення своїх прав, позивач, однак, не надав жодних доказів того, що у період з 31.11.2019 (наступний день за днем прибуття до України) по 09.01.2020 позивач був обмежений у реалізації свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Щодо посилання позивача на те, що п. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових економічних та соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-ІХ від 30.03.2020 в редакції Закону України від 24.06.2020 № 752-ІХ розділ «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3, яким строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину, то суд наголошує на помилковості таких доводів позивача, оскільки Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» був прийнятий лише 30 березня 2020 року, тоді як шестимісячний строк звернення до суду у позивача закінчився 09 січня 2020 року, тобто більше ніж за 2 місяці до прийняття зазначеного Закону № 540-ІХ, що також свідчить про те, що такі причини пропуску строку звернення до суду не є поважними та взагалі жодним чином не поєднувалися з перебігом процесуальних строків звернення до суду.

Також безпідставними є доводи позивача відносно того, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобіганню поширенню короновірусної хвороби (COVID-19) позивач був обмежений у реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням через хворобу, оскільки, по-перше, такі доводи позивача жодним чином не пов`язані з поважністю причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду, по-друге, період дії карантину запроваджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020, а відтак також жодним чином не пов`язується з перебігом шестимісячного строку звернення до суду, оскільки як вже було неодноразового зазначено судом, строк звернення до суду сплинув 09.01.2020.

Суд також акцентує увагу суду на тому, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а отже, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що причини пропуску звернення до суду товариства є неповажними та, як наслідок суд не вбачає належних підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява також повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. 160, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду визнати неповажними.

2. Відмовити у поновленні пропущеного строку звернення до суду.

3. Позовну заяву повернути позивачу.

4. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка звернулася із позовною заявою. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін