Справа № 640/17262/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року, суддя Донець В.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування під час призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (зі змінами) періоду роботи у Виконавчому комітеті Співдружності Незалежних Держав з 07 червня 2006 року по 21 квітня 2009 року та виплачену Виконавчим комітетом Співдружності Незалежних Держав заробітну плату за цей період;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати ОСОБА_1 для розрахунку пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (зі змінами) період роботи у Виконавчому комітеті Співдружності Незалежних Держав з 07 червня 2006 року по 21 квітня 2009 року та виплачену Виконавчим комітетом Співдружності Незалежних Держав заробітну плату за цей період.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що позивачу протиправно відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з врахуванням заробітної плати, отриманої з 07.06.2006 року по 21.04.2009 року на підставі статей 24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 05.07.2019 року, в якій просив надати роз`яснення щодо підстав неврахування періоду з 07.06.2006 року по 21.04.2009 року та відповідної заробітної плати під час обчислення пенсії та просив усунути зазначене порушення шляхом врахування трудового стажу та заробітку при обчислені пенсії.

Листом від 02.08.2019 року №175313/02/М-9525 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відсутність підстав для врахування періоду з 07.06.2006 року по 21.04.2009 року при обчислені розміру пенсії, оскільки згідно з даними персоніфікованого обліку сплата страхових внесків за відповідний період відсутня.

Також у вказаному листі зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком, обчисленої згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням страхового стажу 38 років з місяці 9 днів, заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.04.1998 року по 31.05.1991, з 02.01.1995 по 31.10.1996 по 31.10.199, з 01.07.2000 по 31.05.2005, з 01.08.2009 по 30.09.2009.

Не погоджуючись висновками відповідача та вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Призначення та перерахунок пенсій в органах Пенсійного фонду України проводиться у відповідності до вимог Закону України №1058-ІV від 09 липня 2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1 (далі - Порядок №22-1).

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно зі ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка підписана Україною 13.03.1992 року, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частиною 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV)

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 27 Закону № 1058-ІV встановлено, що розмір пенсії за віком залежить від тривалості стажу, заробітної плати та показників середньої заробітної плати по Україні.

Чинним механізмом нарахування пенсій передбачено, що розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально залежно від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини (абзац четвертий частини першої статті 40 Закону № 1058-IV).

Як убачається із матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки ОСОБА_1 , 1949 року народження, позивач 07.06.2006 року - призначений заступником директора Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД (розпорядження від 08.06.2006); 21.01.2009 року - звільнений за закінченням встановленого строку роботи на квотній посаді (розпорядження від 19.01.2006); 22.01.2009 року - прийнятий на роботу на посаду радника відділу стратегії економічного розвитку Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД (розпорядження від 23.01.2009); 21.04.2009 року - звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору (розпорядження від 21.04.2009 №43-к).

Разом з тим, відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 03.01.2019 року №610/14-091-08 за інформацією Виконавчого комітету СНД з 1995 року на балансі цієї установи знаходяться кошти, що підлягають перерахуванню до пенсійних фондів і фондів зайнятості України стосовно посадових осіб, які працювали у ній за квотою України на загальну суму 8 415 779,18 російських рублів.

Також до листа додано Інформацію про громадян, які працювали за квотою на посадах у Виконавчому комітеті СНД та внесках, які нараховані за них в Пенсійний фонд України за 1995-2015 роки. У зазначеній інформації №6 вказано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заступник директора Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД (07.06.2006-21.01.2009), радник відділу стратегії економічного розвитку Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД (22.01.2009-21.04.2009), нараховані внески до Пенсійного фонду України - 222 407,88 російських рублів.

Згідно з довідкою (форма 1) Виконавчого комітету СНД від 15.10.2018 року фактичний заробіток ОСОБА_1 для розрахунку пенсії за період з 07.06.2016 року по 21.04.2009 року становив у російських рублях: 06.2006-12.2006 року - 311076,55; 2007 рік - 554211,61; 2008 рік - 606131,11; 01.2009-04.2009 року - 160519,22.

Колегія суддів зазначає, що постановою Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав" ратифіковано Угоду про створення Співдружності Незалежних Держав, підписану від імені України 08.12.1991 року.

Законом України "Про ратифікацію Протоколу про затвердження Положення про Виконавчий комітет Співдружності Незалежних Держав" від 11.07.2001 року №2632-III ратифіковано із застереженнями "Протокол про затвердження Положення про Виконавчий комітет Співдружності Незалежних Держав, підписаний 21.06.2000 року. Застереження стосувались невизнання Україною положень Протоколу, які допускають міжнародну правосуб`єктність Співдружності Незалежних Держав".

"Положенням про Виконавчий комітет Співдружності Незалежних Держав" встановлювалось: Виконавчий комітет СНД є єдиним постійно діючим виконавчим, адміністративним і координуючим органом СНД. Комітет забезпечує організацію роботи Ради глав держав, Ради глав урядів, Ради міністрів закордонних справ, Економічної ради та інших органів Співдружності (пункт 1); Квотними в Комітеті є посади заступників Голови Комітету, а також директорів департаментів та їхніх заступників, що призначаються за пропозицією держав-учасниць Співдружності Головою Комітету (пункт 9); особа, яку представляють для призначення на квотну посаду, повинна: бути громадянином відповідної держави-учасниці Співдружності; мати, як правило, статус службовця державного апарату відповідної держави-учасниці СНД; співробітники апарату Комітету (крім технічного й обслуговуючого персоналу) згідно із законодавством держав-учасниць Співдружності прирівнюються до відповідних категорій державних службовців держав, громадянами яких вони є, із поширенням на них пільг, якими користуються в питаннях соціально-побутового, медичного обслуговування і пенсійного забезпечення державні службовці. Період роботи в Комітеті зазначеним особам зараховується до стажу роботи в якості державних службовців держави-учасниці Співдружності, громадянами якої вони є (пункт 14); співробітники апарату Комітету (крім технічного й обслуговуючого персоналу) прирівнюються до міжнародних посадових осіб і під час виконання службових обов`язків не залежать від державних органів і посадових осіб своїх держав, вони також не можуть працювати за сумісництвом на іншій роботі або займатися діяльністю, не сумісною з виконанням своїх службових обов`язків, крім викладацької, наукової або іншої творчої діяльності (пункт 15); фінансування Комітету здійснюється за рахунок бюджетних коштів держав-учасниць СНД з єдиного бюджету органів Співдружності. Порядок фінансування визначається рішенням Ради глав урядів (пункт 16); Держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав вносять кошти на утримання Комітету в порядку, встановленому рішеннями Ради глав урядів (пункт 17).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до вказаного Положення працював з 07.06.2006 року по 21.01.2009 року - заступником директора Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД, а з 22.01.2009 року по 21.04.2009 року - радником відділу стратегії економічного розвитку Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД.

У відповідності до Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 №1906-IV міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо) (абзац другий); ратифікація, затвердження, прийняття, приєднання - залежно від конкретного випадку форма надання згоди України на обов`язковість для неї міжнародного договору (абзац шостий); припинення дії - втрата міжнародним договором своєї сили за умов, визначених самим міжнародним договором, або за вольовим рішенням сторін (денонсація, вихід з договору) (абзац дванадцятий).

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про міжнародні договори України" від 22.12.1993 року №3767-XII (чинного на час ратифікації Протоколу про затвердження "Положення про Виконавчий комітет Співдружності Незалежних Держав" Законом України від 11.07.2001 року №2632-III) встановлювалось, що ратифікація міжнародних договорів України здійснюється Верховною Радою України шляхом ухвалення спеціального закону про ратифікацію, який підписується Головою Верховної Ради України.

Згідно з частини 1статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" від 22.12.1993 року №3767-XII та пункту "а" частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року №1906-IV припинення (денонсація) міжнародних договорів згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - у формі закону України.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 07.06.2006 року по 21.04.2009 року на посадах заступника директора Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД та радника відділу стратегії економічного розвитку Департаменту економічного співробітництва Виконавчого комітету СНД має враховуватись для розрахунку пенсії позивачу за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо сплати з заробітної плати позивача страхових внесків за вказаний період, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Отже, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, яка була викладена Верховним Судом у постанові від 09.09.2019 року у справі №242/5448/16-а та у постанові 06 липня 2020 року у справі № 242/2179/17.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується стронами, у системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату на користь позивача страхових внесків.

Разом з тим, судом установлено виплату позивача заробітної плати, з якої нараховані Виконавчим комітетом СНД внески до Пенсійного фонду України в розмірі 222 407,88 російських рублів.

Також у листі Міністерства закордонних справ України від 03.01.2019 року №610/14-091-08 зазначено, що Виконавчий комітет СНД звертався до Уряду України (лист від 03.03.2011 року №8-2/01192) з проектом технічної угоди про порядок нарахування і сплати страхових внесків з обов`язкового пенсійного страхування посадових осіб Виконавчого комітету СНД, які є громадянами України. Міністерство соціальної політики України листом від 02.11.2011 року №3420/4/10-11/039 зазначило про необхідність додаткового узгодження цього питання.

Таким чином колегія суддів вважає, що несплата страхових внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування міжнародною інституцією з заробітної плати особи, яка працювала в цій інституції відповідно до міжнародної угоди, за умовами якої їй гарантувалось пенсійне забезпечення за законодавством України, а також не створення механізму сплати таких внесків, не може бути підставою для звуження права на такої особи на соціальний захист, гарантований статтею 46 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування заробітку ОСОБА_1 у Виконавчому комітеті СНД за період з 07.06.2006 року по 21.04.2009 року для розрахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати стаж та заробіток ОСОБА_1 у Виконавчому комітеті СНД у період з 07.06.2006 року по 21.04.2009 року для розрахунку пенсії.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.