Справа № 460/2635/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2020 року м. Рівне №460/2635/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправною відмови відповідача від 27 лютого 2020 року, щодо призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18 січня 2017 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в січні 2017 року позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вона має статус потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи та станом на 1 січня 1993 року прожила в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Проте, за наслідками розгляду вказаної заяви відповідач відмовив позивачу в призначені пенсії, мотивуючи це тим, що доданими до заяви документами не підтверджується постійне проживання останньої в зоні гарантованого добровільного відселення. В подальшому, позивач неодноразово зверталася до територіального органу Пенсійного фонду України, подаючи щоразу додаткові документи на підтвердження факту проживання в зоні радіоактивного забруднення, однак відповідач кожного разу приймав рішення про відмову в призначенні пенсії. Так, за наслідками останнього звернення позивач отримала лист від 27 лютого 2020 року № 1586-754/Х-03/8-1700/20, яким відповідач вчергове відмовив їй в призначенні пенсії на пільгових умовах. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки факт її постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення в повній мірі підтверджується доданими до заяви про призначення пенсії документами, зокрема, довідками Красновільської сільської ради від 19 грудня 2016 року № 3576, від 29 березня 2017 року № 1451 та рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 8 серпня 2017 року в справі № 564/1482/17, яке набрало законної сили. З огляду на наведене, просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дійсно позивач неодноразово зверталася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, наданими позивачем документами не підтверджувалося проживання (робота) останньої в зоні радіоактивного забруднення протягом періоду, що надає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Зокрема, відповідач вказує на відсутність підстав для врахування довідки про період проживання на забрудненій території від 29 травня 2017 року № 1451, виданої Красновільською сільською радою, оскільки вона видана не на підставі первинних документів, які знаходяться на збереженні у відповідній сільській раді. Крім того, за наслідками проведення перевірки достовірності видачі Красновільською сільською радою довідки від 19 грудня 2016 року № 3576, Камінь-Каширським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області надано копію сторінки з погосподарської книги на ОСОБА_2 (голова господарства) та акт про результати позапланової перевірки Красновільської сільської ради від 21 березня 2019 року. Згідно наданих Камінь-Каширським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області документів, позивач 1 серпня 1988 року вибула до міста Костопіль (чиста зона). Таким чином, наданими позивачем документами підтверджено період постійного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) станом на 1 січня 1993 року, загальна тривалість якого становить 2 роки 3 місяці та 5 днів. За наведених обставин, відповідач стверджує про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, а тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

3 квітня 2020 року позовна заява надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду.

8 квітня 2020 року ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18 січня 2017 року.

Того ж дня, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині позовних вимог щодо визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27 лютого 2020 року, щодо призначення ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відкрито провадження в адміністративній справі в названій частині вимог та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27 квітня 2020 року позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог.

29 квітня 2020 року ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду зупинено провадження у справі.

5 травня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву.

21 травня 2020 року ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за вказаною вище апеляційною скаргою позивача та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 7 липня 2020 року.

7 липня 2020 року ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження (у частині позовних вимог).

3 серпня 2020 року ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду провадження у справі поновлено.

Того ж дня, ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18 січня 2017 року, відкрито провадження в адміністративній справі в названій частині вимог та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18 листопада 2020 року відповідач подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи:

Позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 6 квітня 2005 року (а.с.13).

1 січня 2017 року позивачу виповнилося 52 років.

18 січня 2017 року позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказане не заперечується учасниками справи згідно зі змістом заяв по суті.

10 травня 2017 року Костопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу з тим підстав, що наданими нею документами не підтверджується постійне проживання (робота) в зоні гарантованого добровільного відселення протягом періоду, що дає право на зниження пенсійного віку (а.с.24).

В серпні 2017 року позивач повторно звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, до заяви про призначення пенсії позивачем була долучена копія рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 8 серпня 2017 року в справі № 564/1482/17 про встановлення факту проживання на території радіоактивного забруднення. Вказане не заперечується учасниками справи згідно зі змістом заяв по суті.

Листом від 4 вересня 2017 року за № 2074/03 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, позаяк, чинне законодавство не передбачає можливість підтвердження факту постійного проживання (роботи) в зоні радіоактивного забруднення на підставі судового рішення з метою вирішення питання щодо призначення пенсії на підставі до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.25).

Вказану вище відмову позивач оскаржила до Костопільського районного суду Рівненської області.

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року в справі № 564/1855/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Костопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12 березня 2017 року (а.с.16-17).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року змінено постанову Костопільського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року в частині зобов`язання Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на рішення, яким зобов`язано пенсійний орган розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додані до неї документи, прийняти відповідне рішення з урахуванням того, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії та має право на користування пільгами (в тому числі і правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку з 23 серпня 2016 року), встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с.18-20).

Листом від 26 червня 2018 року за № 2255/05 Костопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило позивачу про повторний розгляд її документів та щодо недостатності часу постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (4 роки 11 місяців 06 днів), який є необхідним для призначення спірної пенсії (а.с.26).

В подальшому позивач неодноразово зверталася до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії на пільгових умовах, однак відповідач щоразу своїми листами повідомляв про відмову в призначенні такої пенсії, а саме: від 23 липня 2018 року № Х-835/07.1-59, від 2 травня 2019 року № Х-407/07.1-59, від 22 травня 2019 року № Х-436/07.1-59, від 27 березня 2019 року № 4028/Х-11 (а.с.27-36).

29 січня 2020 року позивач вчергове звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 27 лютого 2020 року за № 1586-754/Х-03/8-1700/20 відповідач повідомив позивачу, що детальні роз`яснення на порушенні нею у заяві питання були надані листами від 2 травня 2019 року № Х-407/07.1-59 та від 22 травня 2019 року № Х-436/07.1-59. При цьому, у листі відповідач наголосив, що нові обставини по справі позивача відсутні.

Тобто, фактично відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058), який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1058 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796 передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Так, матеріали справи підтверджується, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку згідно з статтею 55 Закону № 796, до якої долучила наступні довідки органів місцевого самоврядування про періоди проживання на забрудненій території та судове рішення про встановлення юридичного факту (проживання на забрудненій території):

1) довідку Красновільської сільської ради від 19 грудня 2016 року № 3576, згідно з якою позивач постійно проживала в селі Красноволя Маневицького району Волинської області з 1 листопада 1983 року по 1 серпня 1988 року;

2) довідку Красновільської сільської ради від 29 березня 2017 року № 1451, згідно з якою позивач постійно проживала в селі Красноволя Маневицького району Волинської області з 1 серпня 1988 року по 26 квітня 1990 року;

3) рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 8 серпня 2017 року в справі № 564/1482/17, яким встановлений юридичний факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення в селі Красноволя Маневицького району Волинської області з квітня 1990 року по січень 1993 року включно. Вказане судове рішення набрало законної сили 19 серпня 2017 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, село Красноволя Маневицького району Волинської області віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, суд констатує, що вказаними вище довідками та судовим рішенням підтверджується постійне проживання позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по січень 1993 року включно, що становить 7 років 8 місяців та 5 днів, в тому числі станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. А тому позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Більше того, суд зауважує, що обставини щодо наявності у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років встановлені постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року та постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року в справі № 564/1855/17, які відповідно набрали законної сили 11 грудня 2017 року.

За правилами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент виникнення спірних правовідносин, стаття 26 Закону № 1058 встановлювала загальний пенсійний вік на рівні 60 років.

Тому, з урахуванням права позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, пенсія на пільгових умовах може бути їй призначена після досягнення віку 54 років, тобто після 1 січня 2019 року.

Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

В силу вимог абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 позивач має право на зменшення на 6 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Тобто, для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинен мати страховий стаж в розмірі 20 років.

Суд зауважує, що постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року та постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року в справі № 564/1855/17 обставини щодо наявного у позивача страхового стажу не встановлювалися.

При цьому, суд встановив, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 наявні такі записи про періоди роботи:

1) 5 квітня 1984 року прийнята у Куликовицьке споживче товариство на посаду молодшого продавця (підстава: розпорядження від 5 квітня 1984 року № 42 § 2);

2) 26 квітня 1990 року звільнено з посади на підставі статті 39 КЗпП УРСР за власним бажанням (підстава: розпорядження від 26 квітня 1990 року № 32 § 1).

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 наявні наступні записи про періоди роботи:

1) 25 червня 1994 року прийнята бухгалтером Відкритого акціонерного товариства «Любаша» (підстава: наказ від 25 червня 1994 року № 1);

2) 27 квітня 1998 року Відкрите акціонерне товариство «Любаша» перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю (підстава: наказ від 27 квітня 1998 року);

3) 20 серпня 1999 року звільнена за власним бажанням згідно з статтею 38 КЗпП України (підстава наказ: від 20 серпня 1999 року);

4) 3 липня 2002 року призначена на виконання громадських робіт по території Костопільського управління соціального захисту населення (підстава: наказ від 3 липня 2002 року № 52);

5) 1 серпня 2002 року звільнена у зв`язку із закінченням строку громадських робіт (підстава: наказ від 1 серпня 2002 року № 61);

6) 5 червня 2002 року Костопільським районним центром зайнятості призначено виплату допомоги по безробіттю (підстава: наказ від 5 червня 2002 року № 7626);

7) 3 вересня 2002 року Костопільським районним центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю (підстава: наказ від 5 червня 2002 року № 7626);

8) 30 травня 2003 року Костопільським районним центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю (підстава: наказ від 19 червня 2003 року № 8848);

9) 20 червня 2003 року Костопільським районним центром зайнятості розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю (підстава: наказ від 20 червня 2003 року № 8860);

10) 5 листопада 2003 року Костопільським районним центром зайнятості припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю (підстава: наказ від 4 грудня 2003 року № 03-1204);

11) 4 грудня 2003 року прийнята опалювачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Любаша» (підстава: наказ від 4 грудня 2003 року № 30);

12) 16 квітня 2004 року переведена на посаду техпрацівниці (підстава: наказ від 16 квітня 2004 року № 8);

13) 1 червня 2004 року звільнена за власним бажанням згідно зі статтею 38 КЗпП України (підстава: наказ від 1 червня 2004 року № 10).

Суд зауважує, що записи в трудових книжках позивача оформлені належним чином та не містять виправлень. Також суд вважає за доцільне наголосити, що у відзиві на позову заяву відповідач не вказує про наявність неправильних чи неточних записів про періоди роботи у трудових книжках позивача, що вказувало б на неможливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу.

Таким чином, записами у трудових книжках позивача серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_4 підтверджується наявність в останньої страхового стажу в розмірі 12 років 11 місяців 3 дні.

Водночас, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, у матеріалах адміністративної справи наявна копія довідки Костопільської районної державної адміністрації від 16 січня 2017 року № 209/01-31/17, видана позивачу про те, що розпорядження про прийняття її на посаду спеціаліста ІІ категорії відділу ЗАГС відсутнє, а копія розпорядження про звільнення додається.

Тобто, позивач працювала на посаді спеціаліста ІІ категорії відділу ЗАГС.

Однак, суд зауважує, що у трудових книжках позивача серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_4 відсутні будь-які записи про роботу на посаді спеціаліста ІІ категорії відділу ЗАГС.

В свою чергу, довідка Костопільської районної державної адміністрації від 16 січня 2017 року № 209/01-31/17 не містить жодних відомостей про періоди роботи позивача на посаді спеціаліста ІІ категорії відділу ЗАГС, а відтак не є належним доказом на підтвердження періоду роботу в розумінні Порядку № 637.

При цьому, інших доказів на підтвердження періоду роботи на посаді спеціаліста ІІ категорії відділу ЗАГС та набуття у зв`язку з цим страхового стажу, позивачем суду не надано, а судом в ході розгляду справи не здобуто.

Як зазначено вище по тексту рішення, пенсія за віком на умовах статті 55 Закону № 796 може бути призначена позивачу після досягнення віку 54 років у разі наявності не менше 20 років страхового стажу.

Разом з тим, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача страхового стражу в розмірі 12 років 11 місяців 3 дні, чого не достатньо для призначення їй пенсії на пільгових умовах, визначених абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому останній не допускав протиправних дій, які мали своїм наслідком порушення законних прав та інтересів позивача.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому в задоволенні позовної заяви належить відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Суддя Т.О. Комшелюк