Справа № 280/1421/20
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/1421/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.

за участю представників: позивача - Піскарьов А.О., відповідача Пархомов Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2020 ( суддя першої інстанції Максименко Л.Я.) в адміністративній справі №280/1421/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління з питань праці Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Управління з питань праці Запорізької міської ради, в якій просив визнати протиправним та скасувати припис Управління з питань праці Запорізької міської ради про усунення виявлених порушень №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П від 04.02.2020 щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_1 усунути порушення.

Позиція викладена в позові обґрунтована тим, що припис №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П від 04.02.2020 про усунення виявлених порушень є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено порядок його прийняття, а позивачем, в свою чергу, не допущено порушень визначених в акті інспекційного відвідування від 04.02.2020 №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ. Позивач є суб`єктом господарювання основним видом діяльності якого є функціонування атракціонів і тематичних парків. Попит на розважальні послуги залежить від часу доби та тижня неділі, а також мають місце періодичні замовлення святкування дитячих днів народження. Для надання якісних послуг та належного виконання взятих на себе зобов`язань перед споживачами, позивач укладає з фізичними особами договори цивільно-правового характеру для виконання відповідних послуг (робіт). З зазначеними у акті інспекційного відвідування громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено цивільно-правові договори на виконання певних робіт, за якими громадяни є «Виконавцями», а позивач Замовником робіт (послуг). Залучені до виконання робіт (надання послуг) особи за цивільно-правовими договорами не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконавці самі організовували роботу і виконували її на власний ризик. За фактом виконання цивільно-правових договорів між сторонами складались акти приймання-передачі наданих послуг. Позивач зазначив, що особи, залучені до роботи за цивільно-правовим договором не є постійними і єдиними його працівниками, вони залучаються лише для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці, що і зазначено, у цивільно-правових договорах. На підставі викладеного вважає, що відповідачем необґрунтовано зроблено висновок щодо відсутності в укладених договорах ознак цивільно-правового договору, що не відповідає вимогам цивільного законодавства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

З апеляційною скаргою на рішення суду звернувся позивач та посилаючись на обставини викладені в обґрунтування позову на полягає на помилковості висновків суду першої інстанції. За результатами апеляційного перегляду справи просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що інспекційним відвідуванням ФОП ОСОБА_1 встановлено фактичний допуск 11 працівників без належного оформлення трудової діяльності, чим порушено вимоги частини 1 статті 21 та частин першої і третьої статті 24 Кодексу законів про працю України. За наданими цивільно-правовими договорами на виконання робіт (надання послуг) виконуються однорідні послуги (однорідні роботи) систематично, деякими працівниками понад один рік; предметом договору є виконання саме трудових функціональних обов`язків кухаря, бармена, офіціанта, касира торгівельного залу (контролера квитків), прибиральника виробничих приміщень (прибиральника службових приміщень). За укладеними цивільно-правовими договорами безпосередньо використовувалась власна праця осіб в процесі провадження ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності. Предметом вищезазначених цивільно-правових договорів є не виконання певного визначеного обсягу робіт та отримання певного матеріального результату, а саме робота з визначених професій, власна праці працівників в процесі виробництва, яка інтегрована в процес виробничої діяльності підприємства. Виконувана працівниками робота здійснюється на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності та є роботою з обслуговування такої діяльності. Крім того, характер виконуваних робіт (наданих послуг), передбачених відповідними цивільно-правовими договорами, фактично унеможливлює самостійну організацію процесу їх виконання (надання), визначення місця та часу їх виконання, оскільки пов`язані із безпосереднім обслуговуванням діяльності ДРК «VOLKLEND», тому робота таких осіб повинна виконуватися на умовах трудового договору. З позиції відповідача, Управління діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачені законодавством України. Проведене інспектування позивача здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та з належним дотриманням прав позивача. Припис про усунення виявлених порушень №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П від 04.02.2020 є законним та обґрунтованим, винесеним відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, яким регламентується процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю».

За результатами апеляційного перегляду справи представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що Інспекційне відвідування позивача здійснено на підставі направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 22.01.2020 №18-н, оформленого начальником Управління з питань праці Запорізької міської ради відповідно до наказу від 22.01.2020 №25-р у період з 22.01.2020 по 04.02.2020 з питання оформлення трудових відносин.

ФОП ОСОБА_1 ознайомлено з направленням на проведення заходу державного нагляду (контролю), копія якого отримано ним під підпис.

22.01.2020 розпочато проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 (ДРК VOLKLAND); м. Запоріжжя, просп. Інженера Преображенського, 13 (ТЦ АМСТОР, ДРК VOLKLAND).

На вимогу про надання документів №ОМС-ЗП461/1757/НД від 22.01.2020, ФОП ОСОБА_1 надано документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування. Відповідно до наданих документів встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 на час проведення заходу контролю працює 5 осіб, щодо яких надані відповідні документи, ведення яких передбачено законодавством про працю.

Крім цього, ФОП ОСОБА_1 надано наступні цивільно-правові договори, укладені ним, як замовником, з фізичними особами: № 22 від 01.01.2020 з ОСОБА_2 ; № 18 від 01.01.2020 з ОСОБА_3 ; № 20 від 10.01.2020 ОСОБА_4 ; № 21 від 01.01.2020 з ОСОБА_5 ; № 28 від 18.01.2020 з ОСОБА_7 ; № 23 від 01.01.2020 з ОСОБА_6 ; № 17 від 01.01.2020 з ОСОБА_8 ; № 24 від 01.01.2020 з ОСОБА_9 ; № 26 від 18.01.2020 з ОСОБА_10 ; № 27 від 18.01.2020 з ОСОБА_11 ; № 19 від 13.01.2020 з ОСОБА_12 .

В ході інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допустив до роботи працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без укладення трудового договору, що є порушенням частини першої статті 21 та частин першої, третьої статті 24 КЗпП України.

За результатами виявлених порушень, 04.02.2020 Управлінням з питань праці Запорізької міської ради складено Акт інспекційного відвідування №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ.

Інспекційне відвідування зафіксовано засобами відеотехніки, про що зазначено у Акт інспекційного відвідування №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ.

04.02.2020 інспектором праці ОСОБА_13 виписано Припис про усунення виявлених порушень №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П, яким позивача зобов`язано усунути порушення у термін до 20.02.2020.

05.02.2020 два примірники акта та припису надіслано позивачу за адресою: АДРЕСА_2 рекомендованим листом №51, з повідомленням про вручення та отримано останнім 17.02.2020.

17.02.2020 інспектором праці складено акт про відмову від підпису №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П/ВП, який надіслано об`єкту відвідування рекомендованим листом №626 з повідомленням про вручення.

Не погодившись з приписом Управління з питань праці Запорізької міської ради про усунення виявлених порушень №№ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П від 04.02.2020, позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що за цивільно-правовими договорами, які укладені між громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та позивачем, мають місце трудові відносини та в порушення вимоги частини першої статті 21, частин першою та третьої статті 24 КЗпП України, зазначені особи фактично допущені до роботи без укладання трудового договору. На думку суду, наявні у справі докази свідчать про доведеність факту виконання трудових обов`язків вказаних у акті інспекційного відвідування осіб без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу, що вказує на порушення позивачем вимог законодавства про працю, зокрема частини першої статті 21, частин першою та третьої статті 24 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зауважує наступне.

Відповідно до пункту 16 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Згідно приписів пункту 17 Порядку №823, акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження. (п.18 Порядку №823).

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. (пункт 21 Порядку №823).

Відповідно до пункту 23 Порядку №823, у разі відмови об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи від підписання або у разі неможливості особистого вручення акта та/або припису акт та припис складаються одночасно у трьох примірниках. У разі відмови об`єкта відвідування підписати акт інспектор праці вносить до такого акта відповідний запис. Два примірники акта та припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з описом документів у ньому та повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування. Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці нарочно або поштовим відправленням з описом вкладення підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання. У разі ненадходження протягом семи робочих днів після дня відправлення об`єкту відвідування підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За матеріалами справи встановлено, що на виконання вимог пунктів 16, 20, 23 Порядку №823 інспекторами праці складено акт інспекційного відвідування №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ від 04.02.2020, в якому зафіксовано виявлені порушення вимог законодавства про працю, та припис про усунення виявлених порушень №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П від 04.02.2020 у трьох примірниках.

Два примірники акта та припису надіслано позивачу 05.02.2020 за адресою: АДРЕСА_2 рекомендованим листом №510, з повідомленням про вручення та отримані останнім 17.02.2020.

Станом на 17.02.2020, у зв`язку з не поверненням від позивача підписаного акта та припису, інспектором праці складено акт про відмову від підпису №ОМС-ЗП461/1757/НД/АВ/П/ВП, один примірник якого надіслано об`єкту відвідування рекомендованим листом №626 з повідомленням про вручення.

Таким чином, оскільки підписаний примірник акта та припису інспектору праці позивач не повернув, отже, не скористався правом на надання зауважень до акта.

Разом з тим, зазначені обставини не можуть бути підставою для висновків про порушення відповідачем порядку проведення інспекційного відвідування.

Наведене спростовує доводи апелянта, щодо допущення відповідачем порушення процедури здійснення перевірки з нагляду за додержанням законодавства про працю.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

-виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу наведених норм, суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі №815/954/18.

Згідно із ст. ст. 1, 2 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.

За приписами ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектором зроблений висновок про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог ч. 1 статті 21, ч. 3 статті 24 Кодексу законів про працю України з тих підстав, що під час інспекційного відвідування у ДРК «VOLKLEND» виявлено, що роботодавцем не було укладено трудовий договір з працівниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які фактично знаходились на своїх робочих місцях під час проведення інспекційного відвідування, та які згідно наданих пояснень раніше фактично працювали, та не подано роботодавцем повідомлення про прийняття зазначених працівників на роботу.

На підтвердження правомірності висновків щодо порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог Кодексу законів про працю України представником відповідача надано пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , і ОСОБА_9 , які повідомили, що офіційно не працевлаштовані.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 Кодексу законів про працю).

Отже, нормами частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено два окремі юридичні факти, з якими пов`язується виникнення трудових правовідносин - укладення трудового договору і фактичний допуск працівника до роботи.

За змістом абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відтак, за правилами Кодексу законів про працю України допуск працівника до роботи без укладення трудового договору забороняється і порушення цієї заборони тягне за собою відповідальність для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують відповідну найману працю, у вигляді штрафу, в розмірі, встановленому частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України.

При цьому, тлумачення норми статті 24 Кодексу законів про працю України дає підстави для висновку, що порушення вимог частини третьої цієї статті матиме місце за умови встановлення факту не укладення трудового договору між такою особою і працівником та/або неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за умови фактичного виконання працівником трудових функцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №0540/9431/18-а.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що наявні у справі докази свідчать про доведеність факту виконання трудових обов`язків працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Гутарук Л.А., Бадло Н.О., ОСОБА_10 , Краєвою Н.С., ОСОБА_12 без повідомлення ДФС України про прийняття працівників на роботу, що вказує на порушення вимог законодавства про працю, зокрема статті 24 Кодексу законів про працю України, за що встановлена відповідальність згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом у поданій апеляційній скарзі не надано належних доказів на спростування правової позиції суду першої інстанції, оскільки доводи апелянта вже були досліджені при розгляді справи у суді першої інстанції, нових обставин зазначено не було.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2020 в адміністративній справі №280/1421/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення на підставі та в порядку, визначеному ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва