Справа № 380/4613/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/4613/20 пров. № А/857/10654/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М. Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року (головуючий суддя: Клименко О.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення,

встановив:

ОСОБА_1 , 15.06.2020 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на її користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді в період із 22 червня 2017 року по 30 травня 2018 року в розмірі 47285,98 (сорок сім тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень 98 копійок).

Обґрунтовує позов тим, що відповідно до наказу Управління МВС України на Львівській залізниці від 01 серпня 2016 року № 11/ос «Про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ», ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з посади старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 вищевказаний наказ визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року. Постанову суду в частині поновлення позивача на посаду звернено до негайного виконання.

Позивач зазначає, що постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідач виконав лише 31 травня 2018 року, прийнявши наказ № 2о/с відповідно до якого її, з 06 листопада 2015 року поновлено на службі в органах внутрішніх справ на займаній посаді. Таким чином, на думку позивача, відповідач затримав виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді і період такої затримки становить з 17 грудня 2016 року по 30 травня 2018 року. Водночас, позивач зауважує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 813/2949/16 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді та стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 17 грудня 2016 року по 21 червня 2017 року в розмірі 25641,96 гривень. Зважаючи на те, що постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідач виконав лише 31 травня 2018 року, позивач вважає, що має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виконання судового рішення. При цьому, із урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 813/2949/16 період, за який необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення становить з 22 червня 2017 року по 30 травня 2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції, не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що Головне управління Національної поліції у Львівській області не було роботодавцем позивача, не виконувало рішення про поновлення позивача на посаді та не є правонаступником Управління МВС України на Львівській залізниці. Тому, на думку відповідача, Головне управління Національної поліції у Львівській області не є належним відповідачем у цій справі щодо заявлених ОСОБА_1 вимог.

Позивачем, 12.10.2020 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача Невелич Ю.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представник позивача Луньо Б.М. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16, позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року. Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допущено до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року зазначену вище постанову суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді залишено без змін.

Львівський окружний адміністративний суд 16 грудня 2016 року видав виконавчий лист № 813/2949/16 про поновлення майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року (а.с.16).

Голова ліквідаційної комісії Управління МВС на Львівській залізниці полковник поліції М.В. Самарчук 31 травня 2018 року видав наказ № 2-ос «По особовому складу», згідно з яким скасовано наказ Управління МВС на Львівській залізниці від 01 серпня 2016 року № 11о/с «Про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України» майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС з 06 листопада 2015 року, залишивши її на раніше займаній посаді.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у справі за її позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про визнання протиправними та скасування відмови і наказу, поновлення на роботі, зобов`язання до вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій просила стягнути з Управління МВС України на Львівській залізниці на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, допущеного до негайного виконання в частині поновлення на роботі за період з 17 грудня 2016 року по день поновлення на роботі, а в разі невиконання судового рішення в цій частині по день прийняття судового рішення за результатами розгляду цієї справи, виходячи з «середньомісячного заробітку в розмірі 227,28 грн».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року заяву задоволено, стягнуто з Управління МВС України на Львівській залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в розмірі 28410,00 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 813/2949/16 апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці задоволено частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі № 813/2949/16 скасовано, заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді за період з 17 грудня 2016 року по 21 червня 2017 року в розмірі 25641,96 грн.

Зважаючи на затримку виконання відповідачем постанови Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 про поновлення на посаді, позивач звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 про поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року, відповідач виконав лише 31 травня 2018 року, а тому позивач має право відповідно до вимог статті 236 Кодексу законів про працю України на отримання середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року про поновлення її на посаді.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 1 ст. 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Тобто, вказаними нормами передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням із часу його оголошення в судовому засіданні.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 3 ст. 14 КАС України).

Приписи статті 236 Кодексу законів про працю України передбачають, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року. Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допущено до негайного виконання. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року зазначену вище постанову суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді залишено без змін.

Голова ліквідаційної комісії Управління МВС на Львівській залізниці полковник поліції М.В. Самарчук, 31 травня 2018 року видав наказ № 2-ос «По особовому складу», згідно з яким скасовано наказ Управління МВС на Львівській залізниці від 01 серпня 2016 року № 11о/с «Про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України» майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС з 06 листопада 2015 року, залишивши її на раніше займаній посаді (а. с. 18).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 про поновлення позивачки на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року, виконано лише 31 травня 2018 року, отже позивачка має право відповідно до вимог ст. 236 Кодексу законів про працю України на отримання середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року.

У свою чергу, доказів на спростування вказаних обставин та щодо дати виконання судового рішення про поновлення на посаді позивачки, у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 813/2949/16 стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді за період з 17 грудня 2016 року по 21 червня 2017 року в розмірі 25641,96 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що період затримки виконання судового рішення про поновлення позивачки на посаді у цій справі належить розраховувати з 22 червня 2017 року по 30 травня 2018 року (включно), оскільки за період з 17 грудня 2016 року по 21 червня 2017 року, середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді в розмірі 25641,96 грн, вже стягнуто на користь ОСОБА_1 на підставі судового рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що середній заробіток працівника згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Відповідно до п. 2 цієї Постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 цієї ж Постанови передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 813/2949/16, середньоденна заробітна плата позивачки за останні два місяці роботи перед звільненням становила 137,863 грн (8409,20 грн / 61 календарний день (31 календарний день травня + 30 календарних днів червня).

Кількість днів затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді за період з 22 червня 2017 року по 30 травня 2018 року - 343 календарних дні.

Отже, розмір середнього заробітку позивачки за час затримки виконання судового рішення про поновлення її на посаді за період з 22 червня 2017 року по 30 травня 2018 року становить 47285,98 грн (343 календарних дні х 137,86 грн).

Стосовно покликання апелянта на те, що Головне управління Національної поліції у Львівській області не є належним відповідачем у розглядуваній справі, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що під час розгляду справи № 813/4426/16 у Верховному Суді 21.01.2020, позивачкою у якій була ОСОБА_1 , а відповідачем Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, Верховний Суд ухвалою від 03 грудня 2019 року, проголошеною у відкритому судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання позивачки та замінив відповідача на правонаступника - Головне управління Національної поліції у Львівській області (постанова Верховного Суду № 813/4426/16 https://reyestr.court.gov.ua/Review/87204596).

Крім цього, Восьмий апеляційний адміністративний суд, під час розгляду справи № 813/2949/16, у якій ОСОБА_1 була позивачкою, а відповідачами Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці та Головне управління Національної поліції у Львівській області, протокольною ухвалою від 29 квітня 2020 року, замінив відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці у зв`язку з його припиненням, правонаступником Головним управлінням Національної поліції у Львівській області (а. с. 8 зворот).

На думку суду апеляційної інстанції, в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, вищенаведені судові рішення мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи, оскільки такими встановлено, що Головне управління Національної поліції у Львівській області є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці у зв`язку із його припиненням.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року у справі № 813/2949/16 про поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року, відповідач виконав лише 31 травня 2018 року, а тому позивач має право відповідно до вимог статті 236 Кодексу законів про працю України на отримання середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року про поновлення її на посаді.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 380/4613/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 26.11.2020.