Справа № 280/3414/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/3414/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 р. (суддя Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі №280/3414/19 за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з Господарського суду Запорізької області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 18.02.2016 по 15.04.2019 у розмірі 759498,10 грн. (без утримання податку на доходи фізичних осіб й інших обов`язкових платежів).

В обґрунтування позову позивач зазначав, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2018 у справі № 0840/3371/18, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019, стягнуто заробітну плату у вигляді надбавки за вислугу років за період з 01 січня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та з 01 червня 2008 р. по 31 грудня 2011 р. у розмірі 23936 грн. 53 коп. Цим рішенням встановлена обставина несвоєчасної виплати позивачу всіх сум заробітної плати на дату звільнення в результаті незаконних дій відповідача, остаточну виплату яких проведено лише 15.04.2019. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому період протягом якого господарський суд Запорізької області не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачу, як звільненому працівникові, сум заробітної плати є з 18.02.2016 по 15.04.2019.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Крім доводів, які було викладено в адміністративному позові, скаржник просить суд апеляційної інстанції врахувати численну практику Верховного Суду України, Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив суд постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не наполягаючи на стягненні усієї суми, заявленої в адміністративному позові, оскільки за час провадження у справі за його позовом, Верховний Суд сформулював правовий висновок з розгляду цієї категорії справ.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Державна судова адміністрація України відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

Наказом голови Господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 №4к відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 відраховано зі складу суду у зв`язку з виходом у відставку, що не заперечується сторонами. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2018 у справі №0840/3371/18, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019, було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Господарського суду Запорізької області, стягнуто з Господарського суду Запорізької області на користь ОСОБА_1 належну йому заробітну плату у вигляді надбавки за вислугу років за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 01 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року у розмірі 23936 грн. 53 коп. 15 квітня 2019 року на картковий рахунок позивача перераховані кошти на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2018 у справі № 0840/3371/18. Вважаючи, що період з 18.02.2016 (наступний день після звільнення) по 15.04.2019 (день перерахування коштів позивачу згідно рішення суду) є періодом протягом якого Господарський суд Запорізької області не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачу, як звільненому працівникові, сум заробітної плати, посилаючись на приписи статті 117 Кодексу законів про працю України позивач звернувся до суду із цим позовом. Згідно розрахунку позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 759 498,10 грн. (961,39 грн. х 790 робочих днів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що передумови для настання відповідальності роботодавця за ст.ст.116-117 КЗпП України відсутні, а саме - на момент звільнення не було належних сум для виплати працівникові, які б були не виплачені та був відсутній спір між сторонами щодо невиплати таких сум і щодо їх розміру. Вина відповідача як роботодавця в даному випадку відсутня, оскільки відповідач не міг знати про те, що не визначалось на той час достатньо чітко нормативними актами, а було визначено судом, виходячи з юридичного аналізу нормативно-правових актів та обставин справи, яка розглядалась через значний час після звільнення позивача.

Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За результатами аналізу зазначених законодавчих норм Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 дійшла висновку, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення суду про стягнення на користь позивача заборгованості набрало законної сили 26.02.2019. Фактична виплата суми, визначеної судовим рішенням, відбулась 15.04.2019, тобто протягом 32 робочих днів. Сума заборгованості складає 2936,53 грн. Позивач просить відшкодувати йому середній заробіток у розмірі 759498 грн., що маже 32 рази більше, ніж сума недоплаченої заробітної плати.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає відшкодуванню, колегія суддів враховує наступні обставини:1) позивач звільнений з посади судді та відрахований із штату суду 18.02.2016, натомість до суду з позовом про перерахунок надбавки за вислугу років 17.08.2018, тобто після спливу 2 років 6 місяців з дня звільнення; 2) станом на день звільнення позивача спір з приводу належних йому сум був відсутній; 3) виплата заборгованості здійснена позивачем через 32 робочих дні після набрання судовим рішенням законної сили; 4) сума, яку просить відшкодувати позивач (759498 грн.) в 31,7 разів перевищує суму заборгованості за судовим рішенням (2936,53 грн.).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність законних підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 0840/3371/18 (26.02.2019) до фактичного погашення заборгованості (15.04.2019).

Згідно довідки Господарського суду Запорізької області, середньоденна заробітна плата позивача за два попередні місяці роботи складає 984,29 грн. Зважаючи на кількість днів прострочення виплати (32 робочі дні), загальна сума відшкодування складає 31497,28 грн.

На думку колегії суддів, визначений розмір відшкодування відповідає критеріям обґрунтованості, розумності та справедливості.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 7594,98 грн. (т. 1 а.с. 156) та судового збору за подачу апеляційної скарги 11392,50 грн. (т. 2 а.с.149), всього на суму 18987,45 грн.

Зважаючи на часткове задоволення адміністративного позову на суму 31497,28 грн., що складає 4, 1 % від ціни позову, на користь позивача підлягає відшкодування судовий збір у розмірі 778,48 грн. ( 18987,45 грн. х 4,1 %).

Щодо відшкодування понесених витрат на правову допомогу, скаржник не наполягав на їх стягненні.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 р. в адміністративній справі №280/3414/19 скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Господарського суду Запорізької області (, вул. Гетьманська, 4 м. Запоріжжя, 69001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 31497 (тридцять одна тисяча чотириста дев`яносто сім) грн. 28 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Господарського суду Запорізької області (, вул. Гетьманська, 4 м. Запоріжжя, 69001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на суму 778 (сімсот сімдесят вісім) грн. 48 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 24 листопада 2020 р. і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2020 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук