Справа № 162/959/20
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №162/959/20
Номер провадження 2-а/162/25/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Цибень О.В.,

при секретарі - Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Любешів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Черевка Валентина Віталійовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною завою до інспектора СРПП Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області Черевка В.В., Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач обгрунтовує вимоги тим, щo 13 жовтня 2020 року постановою по справі про адміністративне правопорушення, винесеною поліцейським ОСОБА_2 він був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Вказує, що зареєстрований фізичною особою-підприємцем, займається роздрібною торгівлею запчастин до мопедів, скутерів та інших видів мототранспорту, їх ремонтом та продажем. Місцем діяльності є АДРЕСА_1 .

13 жовтня 2020 року він ремонтував мопед марки «Хонда», власником якого є ОСОБА_3 . Задля безперешкодної перевірки його справності, що здійснювалась на грунтовій дорозі поблизу домоволодіння, мопед не був повністю укомплектований, зокрема облицювальними деталями, освітлювальними приладами, номерними знаками, крилами тощо.

Зазначив, що при винесенні постанови ОСОБА_2 не бралися до уваги його пояснення та доводи, не було з`ясовано всіх обставин, які мають значення у справі.

Тому вважає дану постанову безпідставною, незаконною, необгрунтованою та винесеною з перевищенням компетенції суб`єкта владних повноважень, який допустив неповне з`ясування обставин справи, не дотримався вимог чинного законодавства та процесуального порядку розгляду справи, що призвело до винесення незаконної постанови, а тому вона підлягає скасуванню.

Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відповідачем у визначений ухвалою строк відзиву не подано, крім того, не надано завірених копій матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП, які судом витребовувались ухвалою про відкриття провадження від 28 жовтня 2020 року.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із постанови серії БАА №775522 від 13.10.2020 року вбачається, що на ОСОБА_1 накладенно адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень за порушення п.2.9в, 30.1 ПДР, а саме керування мототранспортом Хонда без номерних знаків, за що відповідальність встановлена ч.6 ст.121 КУпАП.

Пунктом 2.9в ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що він не є суб`єктом порушення в даному випадку, оскільки пряме керування транспортним засобом він не здійснював, а перевіряв роботу в русі транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_3 , оскільки останній залишив цей транспортний засіб на ремонт.

Згідно зі ст.293 КУпАП встановлено, що орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст.247КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналізуючи положення наведеної процесуальних норм, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що встановити наявність вини у вчиненні адміністративного правопорушення лише за постановою про накладення адміністративного стягнення неможливо, а відповідачем не надано суду жодного доказу вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, чим не виконано обов`язку щодо доказування в даній адміністративній справі, не доведено правомірність свого рішення,з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь ОСОБА_4 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Черевка Валентина Віталійовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Черевка Валентина Віталійовича про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень 00 копійок щодо ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №775522 від 13 жовтня 2020 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 126 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області О.В. Цибень