Справа № 754/2015/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/2015/18 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кобаля М.І., Пилипенко О.Є.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач, УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві) про визнання дій щодо непризначення та несплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, протиправними та зобов`язання призначити та виплатити щомісячну адресу допомогу, починаючи з момента порушення соціального права до сьогодні, та надалі призначати та виплачувати їй щомісячну адресну допомогу (за її зверненнями) на весь термін, поки вона надає соціальні послуги інваліду І групи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві щодо неналежного розгляду заяв позивача від 13 березня 2017 року та від 26 вересня 2017 року у порядок та спосіб, встановлені чинним законодавством. Зобов`язано УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві повторно розглянути заяви позивача щодо призначення останній грошової допомоги відповідно до Порядка надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, з урахуванням висновків суду у даній справі та на підставі наявних у відповідача документів стосовно внутрішньо переміщеної особи. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що протягом двох років виплати, на які вона має право, відповідачем не здійснювались. Відсутні гарантії, що за результатами повторного розгляду заяв відповідач призначить виплату та компенсацію суми, яку не було виплачено своєчасно, та надалі буде призначати і виплачувати щомісячну адресну допомогу за зверненнями позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду - залишити без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач з 07 грудня 2016 року по 27 листопада 2017 року перебуває на обліку в УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві та одержує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду І групи.

13 березня 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою у довільній формі, в якій зазначила, що 23 грудня 2016 року вона, як уповноважений представник сім`ї внутрішньо переміщених осіб (далі - ВПО), звернулась з заявою про призначення грошової допомоги згідно постанови Кабінета Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, в якій повідомила про зміни, що впливають на призначення грошової допомоги, зокрема, про те, що на момент звернення вона є працездатною особою, яка доглядає інваліда І групи. Також у вказаній заяві позивач висловила прохання щодо поновлення виплати їй грошової допомоги з дня звернення.

Листом від 23 березня 2017 року відповідач повідомив про те, що грошова допомога не призначається на наступний строк особам працездатного віку, яким така допомога була припинена відповідно до пункта 7 Порядку про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505. Також зазначив про призначення допомоги родині позивача на період з 24 грудня 2016 року по 23 червня 2017 року у розмірі 2131,00 грн. щомісячно.

26 вересня 2017 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою, в якій просила призначити та виплачувати адресну грошову допомогу, а також просила виплатити суму допомоги за попередній період відповідно до чинного законодавства з моменту її першого звернення 23 грудня 2016 року.

Листом від 06 жовтня 2017 року відповідач знову наголосив, що грошова допомога не призначається на наступний строк особам працездатного віку, яким така допомога була припинена відповідно до пункту 7 Порядку про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505. Також зазначив про призначення допомоги родині позивача з 24 червня 2017 року по 31 липня 2017 року у розмірі 2196,00 грн. та з 01 серпня 2017 року по 23 грудня 2017 року у розмірі 1312,00 грн. щомісячно.

Уважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернулась у суд з відповідним позовом.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт звернення до відповідача з усім необхідним пакетом документів.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

15 жовтня 2014 року набув чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, яким визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, постановою Кабінета Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509 затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі - Порядок №509).

Згідно з пунктом 1 цього Порядка довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінета Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі - Порядок №505).

Згідно пункта 2 Порядка №505, в редакції станом на 13 березня 2017 року, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

У відповідності до цього ж пункта, в редакції станом на 26 вересня 2017 року, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 3 Порядка №505, в редакції станом на 13 березня 2017 року, передбачено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім`ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальна сума допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 2400 гривень.

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядка, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Аналогічні положення щодо осіб, яким грошова допомога не призначається, містяться й у пункті 3 Порядка №505, в редакції станом на 26 вересня 2017 року.

Згідно пункта 6 Порядка №505, в редакції станом на 13 березня 2017 року, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 6 Порядка №505, в редакції станом на 26 вересня 2017 року, було передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до положень абзаців 1, 2 пункта 7 Порядка №505, в редакції станом на 13 березня 2017 року, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян …, які доглядають за інвалідами I групи …), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється. Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Такі ж самі положення закріплені у абзацах 1, 2 пункта 7 Порядка №505, в редакції станом на 26 вересня 2017 року.

Аналіз вищезазначених норм Порядку №505 в редакції, що діяла, як станом на березень 2017 року, так станом і на вересень цього ж року, свідчить, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункта 7 цього Порядка не призначається на наступний строк (чергові шість місяців) тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи та не мають статусу особи, яка доглядає за інвалідом І групи.

В той же час, положення Порядку №505 не містять норми, яка б у подібних правовідносинах назавжди позбавляла права на отримання грошової допомоги. Також Порядком №505 не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг після усунення підстав, з яких така виплата була припинена.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність у відповідача правових підстав для непризначення грошової допомоги позивачу, посилаючись на пункти 3, 7 Порядка №505.

Відповідно до положень пункта 8 Порядка №505 уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї.

Отже, наведеною правовою нормою за суб`єктом владних повноважень закріплено право на прийняття рішення про призначення грошової допомоги, а також рішення про відмову в її призначенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача, які полягали у неналежному розгляді заяви позивача та зобов`язання розглянути такі з урахуванням висновків суду із прийняттям рішення, передбаченого Порядком №505.

Посилання позивача на те, що рішення суду не гарантує у майбутньому призначення та виплати такої допомоги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предметом судового захиста виступають вже порушені або невизнані права, свободи чи інтереси. Рішення суду не поширює свою дію на майбутні правовідносини.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку аргументам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді М.І. Кобаль

О.Є. Пилипенко