Справа № 640/18305/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Київ № 640/18305/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головне управління Державної податкової служби у м. Києві до Установи « 28 Управління начальника робіт» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (надалі - Позивач) до Установи « 28 Управління начальника робіт» (надалі - Відповідач), в якій Позивач просить:

- стягнути з Установи «28 управління начальника робіт» ( ) частину чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету у сумі 20 966 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 57 коп.

На обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що у Відповідача наявна заборгованість, яка виникла у зв`язку з несплатою частини чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств), код платежу 21010100, на загальну суму 20 966,57 грн., нараховану на підставі самостійно поданих декларацій (розрахунків).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12 грудня 2018 року Відповідачем, через відділ діловодства та документообігу суду, подано відзив на адміністративний позов, у якому Відповідач проти позову заперечує та просить зупинити провадження у справі до прийняття рішення Позивачем щодо перерахування надміру сплачених сум Відповідачем з податку на прибуток.

Ознайомившись із поданим клопотання, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави для зупинення провадження у справі передбачені ст. 236 КАС України. Зазначеною статтею визначено передумови для обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та підстави і порядок відновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до своєї правової природи зупинення провадження у справі є тимчасовим зупиненням розгляду справи, у зв`язку з обставинами, які перешкоджають розглядові справи, до їх усунення або виконання необхідних дій.

Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку, що зупинення провадження з підстав, вказаних Відповідачем у відзиві, не передбачено ст. 236 КАС України. Крім того, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Враховуючи викладене, підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні.

Відповідач звертає увагу, що згідно стану розрахунків з бюджетом на рахунку № 6010 УДКСУ у Солом`янському районі за призначенням платежу № 00 («Частина чистого прибутку») станом на 01.11.2018 враховується недоїмка в сумі 20 578,67 грн., і пеня 387,90 грн. Разом з тим, на зазначеному рахунку за призначенням платежу № 00 («Податок на прибуток») обліковується переплата в розмірі 78 001,75 грн. Задля погашення недоїмки з частини чистого прибутку Відповідачем було порушено питання про проведення взаємозаліку.

Тож, Відповідач вважає заявлені Позивачем вимоги передчасними та безпідставними з огляду на те, що у разі проведення взаємозаліку заборгованість Відповідача буде погашена у повному обсязі.

Керуючись положеннями ст. 52 КАС України, Суд допустив процесуальне правонаступництво Позивача у справі, замінивши Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, про що Судом постановлено ухвалу від 24.11.2020 року.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач створений і діє в організаційно-правовій формі - Державна організація (установа, заклад) та перебуває на обліку в ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві (а.с. 10, 11).

Судом в ході судового розгляду встановлено, що у період 2014 - 2015 роки Відповідачем було подано за встановленою формою розрахунок чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями. Згідно розрахунку від 12.05.2014, частина чистого прибутку, що підлягає сплаті визначена у розмірі 19 710,00 грн. (а.с. 13). Відповідно до розрахунку від 28.07.2015 частина чистого прибутку, зазначена Відповідачем до сплати, 869,00 грн. (а.с. 14) та розрахунок від 22.10.2015 відображає частину чистого прибутку до сплати у розмірі 995,00 грн. (а.с. 15).

В інтегрованій картці платника податку Відповідача на підставі поданих ним декларацій з розрахунку чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх організацій) було проведено нарахування до сплати у розмірі 20 966, 57 грн., з яких пеня у розмірі 387,90 грн. (а.с. 12).

Враховуючи, що вказана сума частини чистого прибутку (доходу) не сплачена Відповідачем, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як вбачається з відзиву, викладені обставини не заперечуються Відповідачем.

Листом № 411 від 07.11.2018 Відповідач звернувся до Позивача з проханням провести взаємозалік по розрахунковим рахункам № НОМЕР_1 , платіж № 00 («Частина чистого прибутку»), на якому обліковується недоїмка у розмірі 20 578,67 грн., пеня 387,90 грн. та №26010, платіж № 00 («Податок на прибуток»), де обліковується переплата у розмірі 78 001,75 грн. (а.с. 24).

На звернення Відповідача, листом № 112964/10/26-15-12-03-11 від 29.11.2018 Позивачем повідомлено, що згідно з інформаційними ресурсами ДФС України станом на 28.11.2018 переплата з податку на прибуток за кодом бюджетної класифікації 11020100 складає 78 001,75 грн. Проте, у зв`язку з відсутністю відомостей про проведення облікових операцій в інтегрованій картці платника з податку на прибуток та правомірність виникнення переплати у період 2013 - 2014 роки в ГУ ДФС у м. Києві, Позивачем здійснено запит до ГУ ФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі для отримання інтегрованих карток платника податку. Тож, звернення Відповідача було залишено без розгляду, із зазначенням, що після надходження інтегрованих карток платника Позивач зможе розглянути питання щодо повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань Відповідача (а.с. 12).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Пунктом 17 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України передбачено, що до доходів загального фонду Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п. 1 ч. 2 ст. 67-1 цього Кодексу) належить частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 11-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств «Міжнародний дитячий центр «Артек» і «Український дитячий центр «Молода гвардія») та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2011 № 138, (надалі - Порядок № 138) визначено, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Згідно п. 2 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Отже, частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбачені для податку на прибуток підприємств.

Сплачена відповідно до цього Порядку частина чистого прибутку (доходу) зараховується на відповідні рахунки з обліку надходжень до загального фонду державного бюджету, відкриті в органах Державної казначейської служби (п. 4).

Згідно з класифікацією доходів бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11, частина чистого прибутку сплачується до загального фонду державного бюджету за кодом бюджетної класифікації 21010100 «Частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)».

Постановою КМУ від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» визначено, що контроль за справлянням надходжень до бюджету по коду бюджетної класифікації 21010000 «Частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до бюджету, та дивіденди (доход), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність» покладено на Державну фіскальну службу та Держаудитслужбу (за результатами ревізій та перевірок).

Відповідно до статті 1 ПК України останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, визначає їх вичерпний перелік, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 6 ПК України надано визначення понять «податок» та «збір».

Так, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Пунктом 8.1 ст. 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загально-державні та місцеві податки та збори.

Статтями 9 та 10 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів.

При цьому згідно з п. 9.4 ст. 9 і п. 10.4 ст. 10 ПК України установлення загальнодержавних і місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Суд зазначає, що ст. ст. 9, 10 ПК України не передбачено такого податку (збору) як частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань.

Аналіз наведених правових положень дає підстави стверджувати, що платіж «частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету державними підприємствами», хоча і є обов`язковим до сплати визначеними підприємствами, останній не включено до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов`язкових платежів), встановлених ПК України, зокрема і статями 9 та 10 ПК України, а тому такий платіж не є податковим зобов`язанням, а відтак не може бути грошовим зобов`язанням та податковим боргом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі № 822/2400/17, що в контексті імперативних приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судами.

Сторонами не заперечується, що згідно з інформаційними ресурсами ДФС України станом на 28.11.2018 у Відповідача наявна переплата з податку на прибуток за кодом бюджетної класифікації 11020100 складає 78 001,75 грн.

При цьому, Судом відхиляються посилання Відповідача на те, що наявна переплата з податку на прибуток, яка обліковується на рахунку № НОМЕР_2 , за платежем № 00 у розмірі 78 001,75 грн., повинна бути частково зарахована Позивачем на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 за платежем № 00 («Частина чистого прибутку»), на якому обліковується недоїмка у розмірі 20 578,67 грн., пеня 387,90 грн.

Відповідно до п. 43.1. ст. 42 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктом 43.2 ст. 42 ПК України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно п. 43.4 ст. 42 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Отже, за приписами ст. 42 ПК України на підставі заяви платника податків контролюючий орган повертає надміру сплачені грошові зобов`язання, зокрема, і шляхом спрямування таких коштів на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів.

Оскільки частина чистого прибутку не є податковим та/або грошовим зобов`язанням, то Позивач не має підстав для зарахування коштів, які є переплатою з податку на прибуток, у рахунок погашення заборгованості Відповідача зі сплати частини чистого прибутку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інших аргументованих доводів і доказів, які б свідчили про те, що частина чистого прибутку є податковим та/або грошовим зобов`язанням, Відповідач не надав, у зв`язку з чим та з огляду на вищевикладене, Суд дійшов висновку про помилковість доводів Відповідача.

Також, у матеріалах справи відсутні докази самостійного погашення Відповідачем існуючої заборгованості.

Відповідно до КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 КАС України).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене вище, Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження витрат Позивача, пов`язаних із залученням свідків та/або проведенням експертиз. Тож, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 139 КАС України, підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72, 73, 76, 77, 139, 143, 243, 246 КАС України Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Головного управління Державної податкової служби України у м.Києві.

Стягнути з Установи « 28 Управління начальника робіт» () частину чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету у сумі 20 966 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 57 коп.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення "Кодексу адміністративного судочинства України" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда