Справа № 826/16707/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа №826/16707/18

адміністративне провадження №К/9901/10921/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України

на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 (головуючий суддя - Я.М. Собків, судді - О.М. Ганечко, Г.В. Земляна)

у справі № 826/16707/18

за позовом ОСОБА_1

до Енергетичної митниці ДФС,

Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Енергетичної митниці ДФС, Державної фіскальної служби України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 13.09.2018 №1647-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Енергетичної митниці ДФС від 14.09.2018 №400-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби від 13.09.2018 №1647-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді заступника начальника Енергетичної митниці ДФС - начальника відділу боротьби з митними правопорушеннями з 15.09.2018;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.09.2018 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 13.09.2018 №1647-о «Про звільнення ОСОБА_1 », наказ Енергетичної митниці ДФС від 14.09.2018 №400-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 13.09.2018 № 1647-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді заступника начальника Енергетичної митниці ДФС - начальника відділу боротьби з митними правопорушеннями з 15.09.2018. Стягнуто з Енергетичної митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.09.2018 по 27.02.2019 включно в розмірі 51 972, 27 грн.

4. Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 скасовано у частині зобов`язання Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді заступника начальника Енергетичної митниці ДФС - начальника відділу боротьби з митними правопорушеннями з 15.09.2018, та прийнято в цій частині нову постанову, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Енергетичної митниці ДФС - начальника відділу боротьби з митними правопорушеннями з 15.09.2018. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 залишено без змін.

5. Позивач звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 600 грн.

6. Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 заяву представника ОСОБА_1 Зудінова О.О. - задоволено. Прийнято додаткову постанову, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці ДФС, Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1800 грн. з кожного.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі Державна фіскальна служба України, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції при постановленні додаткової постанови норм матеріального та процесуального права, просить додаткову постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

8. В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує, що позивачем для підтвердження витрат не подано квитанції про сплату послуг в сфері права, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Позиція інших учасників справи

9. У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Рух касаційної скарги

10. Ухвалою Верховного Суду від 06.05.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України.

11. Ухвалою Верховного Суду від 24.11.2020 справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Позиція Верховного Суду

12. Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

13. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина третя статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

14. Частиною першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

15. Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

16. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

17. За змістом статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

18. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

19. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

20. Згідно із статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

21. Частинами другою та третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

22. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

23. Частинами четвертою та п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

24. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

25. Згідно із частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

26. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

27. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

28. При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

29. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

30. Так, для підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення надано: копію ордеру; договір про надання правової допомоги від 10.11.2018 року № 11/18 ХАВ; рахунок № 12-05 від 12.05.2019 із зазначенням виконаних робіт та час, витрачений на їх виконання; квитанцію до прибуткового касового ордера № 07/19 від 12.05.2019 (т. 2 а.с. 20-30).

31. Суд враховує, що згідно положень частин шостої та сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

32. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

33. Відповідачами у справі не заявлялось клопотання про зменшення судових витрат.

34. З врахуванням наданих позивачем доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу та відсутністю заперечень відповідачів щодо заявлених позивачем витрат, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідачів суми витрат на професійну правничу допомогу яка підлягає задоволенню складає 3 600 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

35. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

36. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

37. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 327, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі № 826/16707/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

Н.М. Мартинюк