Справа № 500/2604/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2604/20

20 листопада 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській (Чортківське управління) , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо несписання безнадійної недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо позивача та не здійснення коригування показників стану розрахунків з бюджетом в його інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області внести коригування до інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача шляхом виключення боргу зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на судове рішення від 11.03.2020 року у справі №500/1422/19 за позовом ОСОБА_1 . Зазначеним рішенням суду задоволено позовні вимоги частково. Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-1509-50 від 10.05.2019 в розмірі 16461,72 грн. та № Ф-1509-50 від 11.06.2019 в розмірі 13707,54 грн. В задоволенні позовних вимог в частині визнання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 такою, що не підлягає стягненню та в частині зобов`язання відповідача провести списання недоїмок в розмірі 16461,72 грн та 13707,54 грн нарахованих на підставі вимог про сплату боргу № Ф-1509-50 від 10.05.2019, № Ф-1509-50 від 11.06.2019, - відмовлено.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року №500/825/19, визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 27.03.2019 року №1274/Р/19/99-99-13.02-06-14/ІПК та вимогу від 12.11.2018 року №Ф-1509-50 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.

Позивач наголошує, що дані судові рішення набрали законної сили, а тому заборгованість за даним платежем не існує.

Покликаючись на норми Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422, зокрема пункт 2 частини 1 розділу IV та пункт 5 розділу І вказаного Порядку, позивач зазначає про протиправну бездіяльність контролюючого органу яка, на його думку, полягає у несписанні відповідачем (як безнадійної) недоїмки позивача з єдиного внеску та не здійсненні в інтегрованій картці позивача погашення (зменшення) суми такої недоїмки.

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, шляхом подачі до суду у двох примірниках позовної заяви (відповідно до кількості учасників справи), із формулюванням позовних вимоги до належного відповідача.

02.10.2020 позивач усунув недоліки, надавши до суду у двох примірниках позовну заяву, в якій зазначив належного відповідача - Головне управління ДПС у Тернопільській області.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року відкрито провадження у справі №500/2604/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

30.10.2020 на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Мандзюка Віктора Борисовича, в якій він просить розгляд даної справи проводити без його участі (арк. справи 61).

03.11.2020 до суду надійшов відзив на адміністративний позов Головного управління ДПС у Тернопільській області (арк. справи 64-68).

13.11.2020 позивачем подано відповідь на відзив Головного управління ДПС у Тернопільській області.

19.11.2020 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

Заперечуючи позовні вимоги, податковий орган у заявах по суті вказує на те, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1509-50 від 12.11.2018 р., №Ф-1509-50 від 10.05.2019 р., №Ф-1509-50 від 11.06.2019 р., відповідно до рішень Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року №500/825/19 та від 11 березня 2020 року №500/1422/19, скасовано та інформацію щодо припинення примусового виконання направлено до Заліщицького районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МІО (м. Івано-Франківськ).

Також зазначає, що оскільки рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі №500/1422/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області в частині зобов`язання відповідача провести списання недоїмок в розмірі 16461,72 грн. та 13707,54 грн. нарахованих на підставі вимог про сплату боргу №Ф-1509-50 від 10.05.2019, №Ф-1509-50 від 11.06.2019 відмовлено, то в даному адміністративному позові позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо несписання ОСОБА_1 безнадійної недоїмки з єдиного внеску є безпідставною.

Відповідач окремо звертає увагу суду на те, що правові підстави для визнання заборгованості з єдиного соціального внеску «безнадійною» в розумінні Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та, відповідно, її списання - відсутні.

У судове засідання 20.11.2020 позивач не прибув, представник відповідача надав суду пояснення та не заперечував, щодо переходу до розгляду справи в порядку письмового провадження, про що подав суду клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження. Ухвалою суду від 20.11.2020 постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження, відповідно до частини третьої статті 194 КАС.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує із матеріалів судової справи, позивач звертався із позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України від 27.03.2019 року №1274/Р/19/99-99-13.02-06-14/ІПК та про визнання протиправною та скасування вимоги від 12.11.2018 року №Ф-1509-50 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року №500/1422/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Тернопільській області задоволено у повному обсязі, станом на 04 грудня 2019 року рішення суду набрало законної сили.

Позивач також звертався із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (правонаступник Головного управління ДФС у Тернопільській області), в якій просив визнати протиправними та скасувати вимоги № Ф-1509-50 від 10.05.2019, № Ф-1509-50 від 11.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 30169,26 грн, визнати заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 такою, що не підлягає стягненню та зобов`язати відповідача провести списання недоїмок в розмірі 16461,72 грн та 13707,54 грн нарахованих на підставі вимог про сплату боргу № Ф-1509-50 від 10.05.2019, № Ф-1509-50 від 11.06.2019.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року №500/1422/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1509-50 від 10.05.2019, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 16461,72 грн, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1509-50 від 11.06.2019, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 13707,54 грн. У задоволенні позовних вимог в частині визнання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 такою, що не підлягає стягненню та в частині зобов`язання відповідача провести списання недоїмок в розмірі 16461,72 грн та 13707,54 грн нарахованих на підставі вимог про сплату боргу № Ф-1509-50 від 10.05.2019, № Ф-1509-50 від 11.06.2019 - відмовлено, станом на 04 червня 2020 року рішення суду набрало законної сили.

До позовної заяви позивачем долучено лист Головного управління ДПС у Тернопільській області, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із клопотанням №Р3737/6-1/19-00-50 від 13.07.2020 року у відповідь на яке йому було надіслано лист від 27.07.2020 року №745/6-1/19-00-50-05. Згідно відповіді, Головне управління ДПС у Тернопільській області повідомляє позивача про те, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1509-50 від 12.11.2018 р., № Ф-1509-50 від 10.05.2019 р., № Ф-1509-50 від 11.06.2019 р. відповідно до рішень Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року №500/825/19 та від 11 березня 2020 року №500/1422/19 скасовано, інформацію щодо припинення примусового виконання направлено до Заліщицького районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МІО (м. Івано-Франківськ), а також вказано про те, що по рішеннях які не набрали законної сили нарахування не скасовано і в даних судових рішеннях не вказано на скасування нарахувань по єдиному соціальному внеску (арк. справи 36).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01.01.2011 року, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464-VІ), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція №449), Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 (далі - Порядок №435).

Статтею 2 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 2 Закону № 2464-VI регламентує, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно ненарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 7 статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що сума недоїмки не підлягає списанню, зокрема в разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов`язання із сплати єдиного внеску.

Інструкцією №449 від 20.04.2015 передбачено, що списанню підлягає борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску у разі:

повної ліквідації юридичної особи - платника єдиного внеску, коли борги (недоїмка) зі сплати єдиного внеску залишилися непогашеними у зв`язку з недостатністю майна такого платника або майна засновників чи учасників, якщо вони несуть повну чи додаткову відповідальність за зобов`язаннями платника;

смерті фізичної особи, оголошення померлою, визнання її у судовому порядку безвісно відсутньою або недієздатною за умови відсутності осіб, які відповідно до Закону несуть зобов`язання зі сплати єдиного внеску, та засвідчення цього факту відділом державної реєстрації актів цивільного стану чи постановленням судового рішення.

Списанню підлягають суми нарахованого єдиного внеску, недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені, що обліковуються за даними інформаційної системи органу доходів і зборів єдиного внеску (пункт 9 розділу VІ Інструкції №449)

До документів, що підтверджують наявність підстав для проведення списання, належать:

у разі повної ліквідації юридичної особи - повідомлення державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи;

у разі смерті фізичної особи, оголошення померлою, визнання її в судовому порядку безвісно відсутньою або недієздатною - копія свідоцтва про смерть фізичної особи, чи повідомлення державного реєстратора щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у разі її смерті, оголошення померлою, визнання безвісно відсутньою, чи копія рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, недієздатною або оголошення померлою (пункт 10 розділу VІ Інструкції №449)

Пунктом 13 розділу VІ Інструкції №449 передбачено, що положення цього розділу застосовуються із особливостями, визначеними абзацом другим частини четвертої статті 25 та пунктом 9-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI .

Законом України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 9-15, який набув чинності з 03.06.2020.

Внесеними змінами врегульовано процедуру списання за заявою платника та у порядку, визначеному Законом № 2464-VI, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592 з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом №592.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що Законом № 2464-VI який є спеціальним нормативно-правовим актом що регулює відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, врегульовано процедуру списання боргу (недоїмка) зі сплати єдиного внеску шляхом регламентації виключних випадків коли така допускається.

У Законі № 2464-VI відсутнє визначення поняття «безнадійної заборгованості», в той же час таке міститься у статті 14 Податкового кодексу України, де у пп.14.1.11 п.14.1вказано, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;

е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією;

Однак, пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Статтею 2 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, суд дійшов висновку, що відповідача не допустив бездіяльність по відношенню до позивача в частині несписання безнадійної недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, оскільки, визнання податковим органом «безнадійною» такої заборгованості не передбачено Законом №2464-VI, а загальну процедуру списання боргу (недоїмка) зі сплати єдиного внеску врегульовано шляхом регламентації виключних випадків коли така допускається, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо несписання безнадійної недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо позивача, не підлягають до задоволення.

Крім того, організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків та інших платежів визначена Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року №422 (далі- Порядок №422).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку №422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами;

Положеннями пункту 3 розділу 1 Порядку №422 передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку №422 інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Відповідно до вимог статті 74 Податкового кодексу України, інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.

У пункті 61.1 статті 61 цього Кодексу визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК).

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що дії контролюючого органу щодо ведення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами без прийняття податкових повідомлень-рішень чи інших рішень контролюючого органу в межах компетенції не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки така інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Верховний Суд України в постановах від 3 листопада 2015 року, від 1 грудня 2015 року, від 3 лютого 2016 року (справи № 21-99а15, № 21-3133а15, № 214265а15 висловив правову позицію, яка полягала в тому, що дії контролюючого органу щодо внесення до інформаційних систем змін показників податкової звітності суб`єкта господарювання на підставі акту перевірки без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для цього платників та не порушують його права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Суд звертає увагу на те, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області повідомлено позивача про те, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1509-50 від 12.11.2018 р., № Ф-1509-50 від 10.05.2019 р., № Ф-1509-50 від 11.06.2019 р. відповідно до рішень Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року №500/825/19 та від 11 березня 2020 року №500/1422/19 скасовано, та інформацію щодо припинення примусового виконання направлено до Заліщицького районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МІО (м. Івано-Франківськ).

Суд також зазначає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року №500/1422/19, ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 такою, що не підлягає стягненню, а також відмовлено в частині зобов`язання відповідача провести списання недоїмок в розмірі 16461,72 грн та 13707,54 грн нарахованих на підставі вимог про сплату боргу № Ф-1509-50 від 10.05.2019, № Ф-1509-50 від 11.06.2019, і дане рішення позивачем не оскаржено, та набрало законної сили.

Слід також відмітити, що згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 25 червня 2020 року № 520/2261/19, суд зазначив, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивачем не надано суду доказів бездіяльності відповідача стосовно коригування показників стану розрахунків з бюджетом в його інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та, як наслідок, позивач не довів порушення його прав, які потребують судового захисту.

За таких підстав, суд приходить висновку, що розміщена в інтегрованій картці платника податків інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації з метою здійснення податкового контролю, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо несписання ОСОБА_1 безнадійної недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та не здійснення коригування показників стану розрахунків з бюджетом в його інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та про зобов`язання Головне управління ДПС у Тернопільській області внести коригування до інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 шляхом виключення боргу зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька,1, м. Тернопіль, Тернопільська область, 48500, );

Головуючий суддя Мірінович У.А.