Справа № 520/12557/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 р. № 520/12557/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №13884 від 12.08.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-111 призначити та виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру заробітної плати пенсію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за вислугою років, з 07.08.2020 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, згідно довідки виданої прокуратурою Сумської області від 07.08.2020 № 18-704 вих-20 (у розмірі складових частин заробітної плати довідка № 18-700 вих-20, №18-701 вих-20 від 07.08.2020 прокуратури Сумської області) та у подальшому здійснювати перерахунки та виплачувати пенсію без її обмеження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 неправомірно відмовлено у призначенні пенсії, при наявності стажу роботи понад 20 років та розрахунку пенсії в розмірі 90% від заробітної плати. До заяви про призначення пенсії позивач додав копії: паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, диплом про вищу освіту та оригінал довідки про складові заробітної плати, виданих прокуратурою Сумської області. А відтак, позивач має достатню вислугу років для призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001, оскільки, вступаючи на службу до органів прокуратури, працюючи на різних посадах прокурорів, мав правомірні очікування через складні умови праці одержати право на пенсію через 20 років служби.

Ухвалою суду від 28.09.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що 05.08.2020 ОСОБА_2 звернулась до управління із заявою про призначення пенсії на підставі довідки прокуратури Сумської області №18-704 вих 20 від 07.08.2020 відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати. Рішенням управління №13884 від 12.08.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно особистої заяви, з підстав прийняття нового Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ. Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень цей закон набув чинності з 15 липня 2015 року, крім окремих положень, які вступили в силу раніше або пізніше зазначеної дати. В преамбулі закону вказано, що він визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Наразі пенсійне забезпечення працівників прокуратури унормоване статтею 86 Закону України "Про прокуратуру". Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч. 2 ст. 86 Закону "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VІІ). Таким чином, для призначення пенсії за вислугу років, працівник органів прокуратури, звертаючись за призначенням пенсії в період з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року повинен мати на день звернення вислуги не менше, ніж 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. За наданими документами позивач має загального стажу 23 років 05 місяців 28 днів, у тому числі стажу прокурора - 21 років 00 місяці 28 днів. При цьому, положення статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991, на який посилається ОСОБА_2 , в останній редакції кореспондують вищенаведеним нормам ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ, оскільки також встановлюють вислугу 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. Таким чином, у позивача на день звернення відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років. Також зазначив, що з заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач звернувся 05.08.2020, тобто в період, коли втратили чинність норми Закону № 1789-ХІІ, на підставі яких призначалися пенсії за вислугу років працівникам прокуратури. Отже, на думку відповідача, відсутні підстави для призначення позивачу наразі пенсії та визначення такої з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач має загальний стаж роботи в органах прокуратури 23 роки 05 місяців 28 днів, у тому числі на посадах прокурорів - 21 рік 00 місяців 28 днів. Зазначений стаж роботи підтверджується належним чином завіреними копіями трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та диплома спеціаліста НОМЕР_3 від 30.06.1999.

Прокуратурою Сумської області позивачу видано довідку від 07.08.2020 №18-704 вих. 20 про складові заробітної плати ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 07.08.2020 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 року при наявності стажу роботи 20 років та розрахунку пенсії в розмірі 90% відсотків від заробітної плати. До заяви про призначення пенсії позивач додала копії паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, диплом про вищу освіту, та оригінал довідки про складові заробітної плати, виданої прокуратурою Сумської області.

Рішенням управління застосування пенсійного законодавства Відділ з питань перерахунків пенсій №23 від 12.08.2020 №138845 відмовлено ОСОБА_3 у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років.

Мотивуючи своє рішення відповідач вказав, що на даний час пенсія працівникам прокуратури призначається відповідно до пункту 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру", де зазначено, що пенсія призначається незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 24 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше: з 01 жовтня 2019 по 30 вересня 2020 - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Не погодившись із вказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).

Статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) було визначено, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

01 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, згідно з яким ч.1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ замінено двома частинами такого змісту: "Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

В подальшому, 01.04.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII), яким у п.5 розділу ІІІ "Прикінцевих положень" визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, "Про прокуратуру".

Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з аналізу пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII суд дійшов висновку, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону №1789-ХІІ.

Разом з тим, 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), відповідно до пп.1 п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого норми Закону №1789-XII втратили чинність, крім, зокрема, ч.3, 4, 6 та 11 ст.50-1.

Статтею 86 Закону №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Про чинність Закону №1697-VII свідчить і внесення до нього змін, зокрема, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ, пп.8 "Прикінцевих та перехідних положень" якого установлено, що норми ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зміни вносились і безпосередньо до статті 86 Закону №1697-VII, зокрема, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 19.12.2017 №2249-VІІ, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774- VІІ.

Отже, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону №1697-VІІ, який набув чинності 15.07.2015 та є діючим.

А тому, враховуючи дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (07.08.2020), до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1697-VІІ, а не ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, як вважає позивач.

Відповідно до ст.86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

У ході розгляду справи судом встановлено, що станом на день звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 мала вислугу років 23 роки 05 місяців 28 днів, стаж на посадах прокурорів - 21 років 00 місяці 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону №1697-VII.

Також необхідно зазначити, що виходячи з дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії (серпень 2020 року).

З позовної заяви вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла на початку його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону №1697-VII, призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та відповідно зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, що свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, і прямо суперечить положенням Конституції України.

Суд звертає увагу на те, що редакція статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції від 10.01.2002), яку позивач просить застосувати для призначення йому пенсії, була чинною до 01.10.2011.

Отже, з аналізу вище наведеного слід дійти висновку, що у прокурорів та слідчих, які в період часу з 10.01.2002 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, з положень статей 22, 58 Конституції України, вбачається, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше).

За встановлених у даній справі обставин позивач у період часу з 10.01.2002 по 01.10.2011 не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у вказаній редакції).

Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, так як положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №211/5697/16-а, 10.05.2018 у справі №358/1830/16-а, 10.10.2019 у справі №265/3516/17 та 04.12.2019 у справі №747/559/17, 18.03.2020 у справі №310/7064/16-а.

Відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні "Великода проти України" (№43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, тому відповідачем обґрунтовано відмовлено у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру";

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя С.О.Чудних