Справа № 580/3469/20
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року справа № 580/3469/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 у ненаданні позивачу довідки про обставини отримання травми за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно призначити та провести службове розслідування щодо обставин отримання травми колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 , яка отримана 12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення антитерористичної операції та за його результатами видати довідку за формою визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін у вказаній справі.

Оскільки в період з 02.11.2020 по 17.11.2020 головуючий суддя ОСОБА_2 був тимчасово непрацездатним та враховуючи відпустку у період з 18.11.2020 по 20.11.2020 датою прийняття вказаного рішення є його перший робочий день 23.11.2020.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 14.07.2019 він звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 (правонаступника військової частини НОМЕР_2 ) з рапортом про видачу наказу про призначення розслідування обставин травми (контузії), отриманої 12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області. До рапорту додано копію виписки епікризу з висновком ВЛК № 1842 від 07.09.2016 та пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про обставини отримання контузії. 16.09.2019 позивач отримав копію наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 1533 «Про не підтвердження факту отримання травми колишнім військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 сержантом запасу ОСОБА_1 ». У даному наказі зазначено: з метою підтвердження факту отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 , запропонувати йому надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 , для підтвердження даного факту, наступні документи: витяги з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 про зарахування до списків особового складу частини на сержанта ОСОБА_1 , капітана ОСОБА_4 , та солдата ОСОБА_3 , призначення їх на посаду та виключення із списків особового складу частини, на всіх військовослужбовців що надавали пояснення та перебували 12 жовтня 2014 року в селі Миколаївка, Волноваського району Донецької області, підтвердження про знаходження вищезазначених військовослужбовців на взводних опорних пунктах (витяги з журналу бойових дій). Отримавши документи, які були зазначені в наказі № 1533 від 16.09.2019, позивач в червні 2020 року повторно направив рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 з проханням провести розслідування обставин отриманої травми (контузії). 23.08.2020 командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ № 1171 Про отримання травми ОСОБА_1 . В даному наказі вказано, що показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення). А тому в ч.2 даного наказу зазначено: Отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 не встановлено за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми. Тобто, як вбачається із наказу від 16.09.2019 для підтвердження обставин справи позивачу необхідно було довести, що особи, свідчення яких він додавав до свого рапорту, дійсно могли бути свідками вказаних подій, а вже в наказі від 23.08.2020 вказано, що покази свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців факту отримання травми. На думку позивача, відповідач порушив норми чинного законодавства при проведенні службового розслідування по факту отримання травми, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

29.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що на підставі абз. 2 п. 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення). У позовній заяві позивач обставини отримання контузії підтверджує лише показами свідків. Жодних підтверджуючих документів отримання контузії позивачем 12.10.2014 не надано.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Вивчивши доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, які містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, у період з 2014 року по 2015 рік виконував бойові завдання в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

14.05.2014 був призваний на військову службу за мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 06.05.2014 № 454/2014 року «Про часткову мобілізацію». Службу проходив з 14.05.2014 по 09.06.2015 у військовій частині польової пошти НОМЕР_2 .

09.06.2015 позивача було звільнено з військової служби у запас, відповідно до Указу Президента України від 06.05.2015 № 254/2015 року «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до Указу Президента України від 06.05.2014 № 454/2014 «Про часткову мобілізацію».

17.08.2015 позивач був призваний на військову службу за мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 року «Про часткову мобілізацію». Службу проходив з 17.08.2015 по 26.01.2016.

26.01.2016 позивача було звільнено з військової служби згідно наказу в/ч ПП НОМЕР_3 .

З 16.03.2016 по 15.09.2016 проходив службу на підставі контракту. Наказом командира в/ч НОМЕР_4 № 259 від 15.09.2016 позивача було звільнено з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я).

12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області, під час виконання позивачем обов`язків військової служби (бойового завдання), під час безпосередньої участі в районі проведення АТО, підрозділ попав під мінометний обстріл. Одна з мін вибухнула неподалік від позивача, вибуховою хвилею його відкинуло вбік, внаслідок чого він отримав контузію.

Після проходження служби позивач постійно проходив лікування:

- з 15.03.2017 по 22.03.2017 знаходився на стаціонарному лікуванні в Корсунь- Шевченківському ЦПМСД (діагноз: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія НІ-ІІст. з астено-вегетативним синдромом. Гіпертонічна хвороба II);

- з 19.09.2017 по 26.09.2017 знаходився на стаціонарному лікуванні в Корсунь-Шевченківському ЦПМСД (діагноз: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія НІ-ІІст. з астено-вегетативним синдромом. Гіпертонічна хвороба II. Глаукома);

- з 03.04.2018 по 10.04.2018 знаходився на стаціонарному лікуванні в Корсунь- Шевченківському ЦПМСД (діагноз: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія НІ-ІІст. з астено-вегетативним синдромом. Відкритокутова глаукома IIIА. Остеохондроз ПВХ з корінцевим синдромом. Гіпертонічна хвороба II);

- з 30.10.2018 по 09.11.2018 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ Черкаський обласний Госпіталь Ветеранів війни ЧОР (діагноз: наслідки мінно-вибухової травми (2014 році) у вигляді дисциркуяторної енцефалопатії І-ІІ ст., цефалічний, вестибуло- атаксичний, вегето-дистонічний синдроми, невропатія слухових нервів. Остеохондроз хребта, хронічна цервікокраніалгія, акропарестезія рук, хронічна люмбоішалгія справа. Абсолютна глаукома лівого ока. Сенсоневральна туговухість II ст. Вогнищевий дерматит).

- з 24.05.2019 по 10.06.2019 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ Черкаський обласний Госпіталь Ветеранів війни ЧОР (діагноз: наслідки мінно-вибухової травми (2014 році) у вигляді дисциркуяторної енцефалопатії І-ІІ ст., цефалгічний, вестибуло-атаксичний, вегето-дистонічний синдроми, невропатія слухових нервів. Остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз ПВХ. Абсолютна глаукома лівого ока. Сенсоневральна туговухість II ст. Хронічний бронхіт ст. н/ремісії).

- з 28.11.2019 по 14.12.2019 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ Черкаський обласний Госпіталь Ветеранів війни ЧОР (діагноз: наслідки перенесеної МВТ (2014 році) ЗЧМТ, акубаротравма анамнестично) у вигляді ХІМ І-ІІ ст. змішаного генезу з цефалгічним, церебрастенічним, вираженим антено-невротичним синдромами. Двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість 2 ст. Остеохондроз хребта, ускладнений кило м/х диску L4-L5; протрузіею м/х диску L1-L2, спондильозом та спондилоартрозом, хр. полірадикулярний больовий синдром. Хр.панкреатит. Правобічний тендовагініт плечового суглобу).

14.07.2019 позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 (правонаступника військової частини НОМЕР_2 ) з рапортом про видачу наказу про призначення розслідування обставин травми (контузії), отриманої 12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області. До рапорту додано копію виписки епікризу з висновком ВЛК № 1842 від 07.09.2016 та пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про обставини отримання контузії.

16.09.2019 позивач отримав копію наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 1533 «Про не підтвердження факту отримання травми колишнім військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 сержантом запасу ОСОБА_1 ».

У даному наказі зазначено: з метою підтвердження факту отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 , запропонувати йому надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 , для підтвердження даного факту, наступні документи: витяги з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 про зарахування до списків особового складу частини на сержанта ОСОБА_1 , капітана ОСОБА_4 , та солдата ОСОБА_3 , призначення їх на посаду та виключення із списків особового складу частини, на всіх військовослужбовців що надавали пояснення та перебували 12 жовтня 2014 року в селі Миколаївка, Волноваського району Донецької області, підтвердження про знаходження вищезазначених військовослужбовців на взводних опорних пунктах (витяги з журналу бойових дій).

Отримавши документи, які були зазначені в наказі № 1533 від 16.09.2019, позивач в червні 2020 року повторно направив рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 з проханням провести розслідування обставин отриманої травми (контузії).

23.08.2020 командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ № 1171 Про отримання травми ОСОБА_1 . В даному наказі вказано, що показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення). А тому в ч.2 даного наказу зазначено: Отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 не встановлено за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми.

Тобто, як вбачається із наказу від 16.09.2019 для підтвердження обставин справи позивачу необхідно було довести, що особи, свідчення яких він додавав до свого рапорту, дійсно могли бути свідками вказаних подій, а вже в наказі від 23.08.2020 вказано, що покази свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців факту отримання травми.

На думку позивача, відповідач порушив норми чинного законодавства при проведенні службового розслідування по факту отримання травми, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частини перша статті 1 Закону).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першою статті 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

В свою чергу, спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі Наказ №402) у пункті 6.2. якого вказано визначений перелік документів які подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК у мирний час. Також зазначено, що на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтва, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) є обов`язковою для прийняття військово-лікарською комісією постанови про причинний зв`язок поранення (контузії, каліцтва) з проходженням військової служби.

З форми зразка Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), визначеної у Додатку № 5 до Наказу № 402, вбачається, що підставою для складення довідки є акт розслідування, проведеного згідно з наказом командира військової частини.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (далі - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини) передбачено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 6 лютого 2001 року № 36, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року за № 169/5360 (далі по тексту - Інструкція №36).

Відповідно п. 1 розд. 11 Інструкції №36 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища, що сталися під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень (заподіяних іншою особою), гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Пунктом 5 розділу 11 Інструкції №36 передбачено, що командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний: негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 згідно з додатком 2 до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1); у разі зникнення або смерті військовослужбовця внаслідок нещасного випадку протягом доби повідомити його батьків або близьких родичів; залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (виконання робіт, пожежа, аварія автотранспорту, гостре професійне захворювання або отруєння тощо), - протягом доби надіслати повідомлення за формою НВ-1 до відповідного військового органу нагляду (за безпечним веденням робіт, пожежний, безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічний тощо), а у передбачених законодавством випадках, - повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) та (або) відповідного військового прокурора; якщо потерпілий військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, повідомити протягом доби через засоби зв`язку його командира та надіслати повідомлення за формою НВ-1; протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо); забезпечити належні умови для роботи комісії (надати приміщення, засоби зв`язку, оргтехніку, автотранспорт, канцелярське приладдя тощо), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку.

Згідно з пунктом 8 розділу 11 Інструкції №36 комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти діб з моменту її утворення. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (законів, військових статутів, положень, правил, інструкцій, настанов тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 згідно з додатком 3 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 згідно з додатком 4 до цієї Інструкції у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину. До акта додаються письмові пояснення свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.

Згідно з пунктом 9 розділу 11 Інструкції №36 якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2.

Згідно з пунктом 17 розділу 11 Інструкції №36 командир військової частини у строк до п`яти діб після закінчення розслідування затверджує акти за формами НВ-2 та НВ-3. Затверджені акти разом з матеріалами розслідування зберігаються у діловодстві військової частини, а їх завірені копії надаються (надсилаються): безпосередньому командиру; начальнику відповідного військового органу нагляду чи контролю; командиру підрозділу (батальйону, дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де проходить службу потерпілий внаслідок нещасного випадку військовослужбовець; командиру підрозділу (служби, роти, батареї, ланки тощо), де проходить службу потерпілий внаслідок нещасного випадку військовослужбовець, для вручення потерпілому або особі, яка представляє його інтереси; командиру військової частини, у штаті якої перебуває потерпілий, якщо військовослужбовець був тимчасово відряджений з цієї військової частини.

Тобто зі змісту даного пункту вбачається, що в разі настання нещасного випадку з військовослужбовцем командуванням частини зобов`язано провести розслідування та скласти відповідний акт.

При цьому, Інструкцією №36 встановлено, що комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься у первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3.

Відповідно до пункту 18 розділу ІІ Інструкції за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом №402.

Тобто, виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, визначена вказаною Інструкцією, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку.

Судом встановлено, що позивач після звільнення з військової служби систематично проходив лікування у медичних закладах за станом здоров`я.

При цьому, позивач вказує, що наявні у нього захворювання, є наслідком отримання ним травми у 2014 році під час несення військової служби, а саме: під час перебування у Донецькій області у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації.

Відповідач стверджує, що відповідач під час проходження військової служби зі скаргою про отримання травми до військової частини не звертався.

При цьому, позивач наголошує, що відповідач повинен був за фактом отримання травми провести службове розслідування та згідно додатку №5 до Положення про військово-лікарську комісію в Збройних силах України видати відповідну довідку.

Командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ від 23.08.2020 №1171, відповідно до якого отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 не встановлено за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми. Також в даному наказі вказано, що показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).

Так, позивачем у якості доказу долучено до матеріалів справи нотаріально засвідчені письмові заяви капітана ОСОБА_4 та солдата запасу ОСОБА_3 , які знаходились у зоні АТО у 2014-2015 роках та проходили службу у військовій частині ПП НОМЕР_2 разом із позивачем під час виконання бойових завдань.

В наданих заявах військовослужбовцями описано події, що сталися 12.10.2014, за якими 12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області, під час виконання позивачем обов`язків військової служби (бойового завдання), під час безпосередньої участі в районі проведення АТО, підрозділ попав під мінометний обстріл. Одна з мін вибухнула неподалік від позивача, вибуховою хвилею його відкинуло вбік, наслідком чого стало отримання останнім травмування.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із рапортом про проведення службового розслідування та надання довідки форми 5 про обставини (контузії), що мали місце 12.10.2014, документи, які є підставою для надання такої довідки, а саме: акт службового розслідування відсутній, внаслідок чого довідка форми 5 відповідачем не може бути надана.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, на думку суду, у випадку, коли суб`єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати позивачу довідку про обставини отримання травми колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 , яка отримана 12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення антитерористичної операції за формою визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, розцінюється судом як втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд вважає за необхідне задовольнити вищевказану позовну вимогу шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно провести службове розслідування обставин отримання травми колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 , яка отримана 12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення антитерористичної операції відповідно до вимог Інструкції №36 та повторно розглянути питання щодо видачі позивачу довідки форми 5.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, судові витрати у відповідності до статті 139 КАС України розподілу та відповідно стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 у ненаданні ОСОБА_1 довідки про обставини отримання травми за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) повторно призначити та провести службове розслідування щодо обставин отримання травми колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ), яка отримана 12.10.2014 в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення антитерористичної операції та за його результатами повторно розглянути питання про видачу довідки за формою визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань