Справа № 160/9293/20
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року Справа № 160/9293/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковська О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішення (вимог), -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) з вимогами до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та частково скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області:
В обґрунтування позову зазначено, що направлені відповідачем податкові повідомлення-рішення в результаті неправильного застосування норм чинного законодавства, прийняті за результатами такої перевірки є необгрунтованими та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
До суду від відповідача 31.08.2020 надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на дотримання п.п.20.1.4. п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2. п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77, з урахуванням ст.191 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.13 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI), наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.07.2019 року №4480-п та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік.
01.09.2020 позивачем подано заяву про залучення документів до матеріалів справи, а саме копії скарги №26/11/1 від 26.11.2019 до ДПС України та докази ії направлення.
10.09.2020 позивачем надано на електронну адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому надає аналогічні аргументи, що наведені у позові.
Інших доказів від сторін не надходило.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, судом встановлено наступне.
Згідно висновків Акту перевірки встановлено наступні порушення:
- п.п.1.2,п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ, п.п.163.1 ст. 163, п.п.164.1.3 п.164.1 ст. 164, 177.2, 177.4 ст. 177, розділу VI ПК України заниження військового збору на суму 4019,25 грн, у тому числі по періодам 2017 рік - 747,04 грн., 2018 рік - 3272,21 грн.
- п.п. 16.1.3 п.16.1.ст.16 ПК України в частині не надання до контрольних органів повної інформації щодо об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою №20-ОПП.
На підставі порушень, встановлених актом перевірки, відповідачем прийнято:
Позивач з висновками Акту перевірки не погодився частково та подав до ДПС України скаргу №26/11/1 від 26.11.2019.
Рішенням ДПС України №13254/6/99-00-08-05-04 від 17.12.2019 строк розгляду скарги продовжено по 26.01.2020.

Рішенням ДПС України №15034/6/99-00-08-01-01 від 28.12.2019 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями в тому ж обсязі, що і під час адміністративного оскарження, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом були зроблені протиправні висновки щодо неправомірного включення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, відображених у додатку Ф2 до декларації про майновий стан та доходи, за період з 01.07.2017 р. по 31.12.2018 р. встановлено завищення витрат на загальну суму 267 949,83 грн, у тому числі за періодами:

1) 01.07.2017-31.12.2017 - 49 802,53 грн.;

2) 2018 - 218 147,30 грн.

Завищення суми сталося з причини включення до звітного періодe суми 115 500,00 грн. за надання юридичних послуг. Факт укладання між позивачем та ФОП ОСОБА_2 підтверджується договором №16/17 від 21.07.2017.

Договором передбачено надання юридичних послуг за період з 01.01.2017 по 03.12.2018 на загальну суму 115 500,00 грн., у тому числі по періодах:

1) 01.07.2017 - 31.12.2017 - 31 500, 00 грн.;

2) 2018 - 84 000,00 грн.

Здійснення витрат за цим договором підтверджено позивачем актами здачі-приймання робіт (послуг) за 2017 рік, які містяться в матеріалах справи: №1/16/17 від 31.07.2017; №2/16/17 від 31.07.2017; №3/16/17 від 29.09.2017; №4/16/17 від 31.10.2017; №15/16/17 від 31.11.2017; №6/16/17 від 29.12.2017 та умовами договору за 2018 рік. Розмір витрат не заперечується й відповідачем.

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України витратами для господарської діяльності є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Щодо можливості віднесення повноти отриманих юридичних послуг до складу витрат, то Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 р. у справі №820/1763/16 зазначив, що «правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на врахування понесених витрат у податковому обліку настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/ послуг з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Що стосується міри деталізації опису господарської операції у первинному документі, то суд касаційної інстанції вказав, що вона законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати були фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг із зазначенням фактично поставленої послуги за напрямком, вказаним у договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Спірні послуги фактично були спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності платника, що обумовило господарський характер таких послуг.»

Іншою причиною невизнання правомірності обліку витрат відповідачем в Акті перевірки зазначено наступне.

Під час перевірки правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 встановленно завищення витрат, а саме ФОП ОСОБА_1 до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, які не мають повного обсягу підтверджуючих документів. А саме: відповідачем не підтверджено правомірність віднесення витрат у сумі 111964,66 грн. у складі вартості будівельних матеріалів, що використані при проведенні ремонту приміщень у власній будівлі.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 174.4 статті 174 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця. До витрат включаються, в тому числі, і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

За правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Такі витрати фізичної особи-підприємця мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.07.2019 у справі №808/6038/15.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з реєстраційними даними позивача видами його діяльності визначено:

29.99 Виробництво інших готових металевих виробів н.в.і.у.;

77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.;

43.99 Інші специалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.;

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний);

77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів;

43.91 Покрівельні роботи;

Перевіркою встановлено, що позивач здійснював виробництво, оптову торгівлю металоконструкціями в асортименті, металочерепицю в асортименті та здавання в оренду власного майна.

Перевіркою не встановлено фактів здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій з суб`єктами, які мають ознаки "фіктивності", припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення, що використовуються для ведення господарської діяльності є нежитловими. Вартість використаних матеріалів підтверджується розпорядженням ФОП ОСОБА_1 про утеплення фасаду, службовою запискою про списання у використання будівельних матеріалів та актом використаних товарів №1 від 28.12.2016 за 2018 рік.

Норми ПК України не встановлюють переліку документів, якими повинні бути підтверджені витрати, враховані в податковому обліку. Не встановлює такого переліку і Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Частиною першою статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Документами, які підтверджують витрати для цілей податкового обліку, можуть бути первинні документи, які засвідчують факт оплати товарів (робіт, послуг) і які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону №996-XIV, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупівлі (виконаних робіт, наданих послуг).

Право платника податку на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари (роботи, послуги), з придбанням яких пов`язані витрати, мають бути поставлені (отримані).

Наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності декларування показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів.

Як встановлено судом, витрати, які позивач відобразив у фінансово-бухгалтерській документації є реально понесеними останнім, у зв`язку з провадженням господарської діяльності. Зазначені витрати у причинному зв`язку узгоджуються з фактом наявності у позивача устаткування та будівель, споруд, а також відповідають меті здійснення такої діяльності.

Крім того, у відповідності до п. 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року N 395 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п. 1.6, п. 1.7 Розділу I Порядку за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п. п. 2.3.2.1-2.3.2.2 п. 2.3.2 Розділу II Порядку результати документальної перевірки діяльності платника податків складаються таким чином: результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів. У цій частині акта (довідки) перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються); у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

У висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначається узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Суд звертає увагу, що за епізодом порушення висновки Акта перевірки викладені не в повній мірі та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень. Зі змісту Акту перевірки неможливо встановити, які саме первинні документи досліджено відповідачем під час проведення перевірки та, відповідно, які підтверджуючі документи не взяті до уваги.

Щодо збільшення сум грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 01.11.2019 (форма «Р») про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно із п. п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України, а саме загальний місячний (річний) оподаткований дохід, до складу, якого, зокрема, включається дохід з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п. п. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою (1,5 відсотків), визначеною п. п. 1.3 цього пункту.

Відповідно до пп. 164.1.3 ст. 164 ПК України - загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2. ст.. 177 ПК України - об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Оскільки судом встановлено правомірність віднесення до витрат на надання юридичної допомоги та проведення будівельних робіт, отже заниження чистого оподатковуваного доходу в цій частині позивачем не допущено.

Відповідно до п.199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних, а частково -ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Відповідач вказує, що у порушення п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПК України ФОП ОСОБА_1 не нарахував податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, не признав суму умовного продажу, не склав і не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкові накладні на загальну суму 131352,00 грн., ПДВ 26270,00 грн., у т.ч. за грудень 2016р. на суму 19388,00 грн., ПДВ- 3877,0грн., за грудень 2018р. на суму 111964,00 грн., ПДВ 22393,00 грн.

Проте, перевіркою своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст.201 ПК України (15 календарних днів з дня наступного за днем виписки податкової накладної).

Відповідно до пункту 198.5. ст.198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів зареєстрованого, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Отже, у відповідності до ПК України позивачем правильно визначено базу оподаткування та податкові зобов`язання з податку на додану вартість, а тому підстав для нарахування такого податку податковим повідомленням-рішенням відсутні.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.11.2019 по єдиному внеску на рішення № від 01.11.2019 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено заниження позивачем сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку із неправильним визначенням бази для його обрахування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закон №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 зазначеного Закону №2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Суд зазначає, що попереднім висновком суду визнана необґрунтованою позиція податкового органу щодо нарахування зобов`язання з податку на доходи ФОП ОСОБА_1 , відтак, оскаржувана вимога в оскаржуваній частині є необґрунтованою.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідні, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Метою зазначених положень Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, в тому числі, юридичними особами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення- рішення № від 01.11.2019 про застосування штрафних санкцій на суму 170 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 63.3 ПК України, платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним (за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи) та неосновним місцем обліку (за місцем розташуванням підрозділів платників, рухомого та нерухомого майна) та повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Згідно з пунктом 8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі по тексту - Порядок №1588), платник податків зобов`язаний повідомляти за формою №20-ОПП про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку.

Як передбачено в пунктах 8.2-8.4 Порядку 1588, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Отже, платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Як встановлено відповідачем, позивач не повідомив про придбання та використання у господарській діяльності наступного обладнання:

- 7/2 Гільотина з електромотором MHSU2000/2.5 у комплекті;

- Верстат для гофрування труб 80-150;

- Верстат ручний TAPCO MAX-20 3,3м ( в комплекті з рескомплектом);

- Візок гідравлічний SB 2000;

- Ножиці листові;

- Профілююча установка ПГС-НС44 для виробництва профнастилу;

- Профілююча установка ПГС-РР 20 для виробництва профнастилу;

- Стан модель PL-10;

- Стан модель PL-18.

Статтею 22 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, об`єкт оподаткування пов`язують з виникненням податкового обов`язку, тлумачення якого наведено у ст. 36 ПК України: податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за не неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, передбачена п. 117.1. ст. 117 ПК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у вигляді штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі №826/14197/17 дійшов висновку про те, що за неподання форми 20-ОПП протягом 10 робочих днів від моменту створення об`єкта оподаткування настає відповідальність за ст. 117 ПК України.

З огляду на невиконання позивачем обов`язку щодо повідомлення про нові об`єкти оподаткування, суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення- рішення форми «ПС» № від 01.11.2019 та задоволення позову у цій частині.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, на підставі досліджених доказів в їх сукупності, системного аналізу норм законодавства України, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в розмірі 1407,85 грн.

Оскільки, в період з 06.10.2020 по 09.11.2020 суддя Маковська О.В. перебувала на лікарняному, то рішення у справі приймається після виходу судді з лікарняного.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 3 411,97 грн. за податковими зобов`язаннями та 852,99 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення року № від 01.11.2019 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 40943,64 грн. за податковими зобов`язаннями та 10 235.90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення року № від 01.11.2019 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 22 393,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 6567,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення року № від 01.11.2019 (форма «Н») в частині застосування штрафу в розмірі 50% за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ у розмірі 11 196,50 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.11.2019 по єдиному внеску на суму 60 657,23 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 01.11.2019 в частині застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 7 820,23 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1407,85 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська