Справа № 120/2130/20-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

25 листопада 2020 р. Справа № 120/2130/20-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що громадянин ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України (Військова частина НОМЕР_1 ) та забезпечувався майном особистого користування. В подальшому з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби через службову невідповідність. Вказує, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за вартість виданих відповідачу предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, в розмірі 4909,29 грн., яку він в добровільному порядку не погасив.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з метою стягнення вищевказаної суми в примусовому порядку.

Ухвалою від 21.09.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою також запропоновано позивачу у встановлений строк подати відзив на позовну заяву.

25.09.2020 ОСОБА_1 телефоном повідомлено про відкриття провадження у даній справі та можливість отримання ухвали від 21.09.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою.

Крім того, копія ухвали від 21.09.2020 також направлялась відповідачу на адресу місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку згідно довідки ГУ ДМС України у Вінницькій області (вул. М. Леонтовича, 118, кв. 19, м. Тульчин, Вінницька область). Однак, до суду повернувся не вручений конверт зі вмістом поштового відправлення з відміткою поштового відділення зв`язку: "адресат відсутній". За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України копія ухвали від 21.09.2020 вручена відповідачу належним чином. Разом із тим, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Таким чином, керуючись положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вважає за можливе вирішити дану справу за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2018 №306 старшого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та прийнято на військову службу на посаду водія гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 2 розвідувальної роти.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2019 №83, старшого солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира військової частини та припинено всі види забезпечення з 27.03.2019.

Згідно із п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №365 від 27.11.2019, старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності за завдану шкоду за не донос речового майна, отриманого під час проходження військової служби та строки експлуатації (носіння) яких не закінчились.

У відповідності до довідки начальника речової служби №38 про відшкодування за не донос речового майна за ОСОБА_1 рахується заборгованість (матеріально шкода) в розмірі 4909,29 грн.

Встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2019 №285 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби «через службову невідповідність» та виключено зі списків особового складу військової частини без права носіння військової форми одягу.

Даним наказом також вирішено внести до книги грошових стягнень та нарахувань запис про відшкодування за не донос речового майна солдата ОСОБА_1 в сумі 4909,29 грн., згідно довідки начальника речової служби №38.

При цьому, Військовою частиною НОМЕР_1 направлено ОСОБА_1 листи від 03.12.2019 та від 20.01.2020 з вимогами про повернення шкоди, завданої державі в особі військової частини НОМЕР_1 , в розмірі 4909,29 грн.

Разом із тим, зважаючи на відсутність добровільного відшкодування відповідачем заподіяної шкоди, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача майнової шкоди.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XІV(далі по тексту - Статут).

Згідно статті 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Як встановлено судом, відповідач проходив службу в Збройних Силах України, був забезпеченим речовим майном згідно норм забезпечення та інвентарним майном, що підтверджується наявною у матеріалах справи картою обліку військового майна особистого користування №860.

Наказом Міністерства оборони України від 29.06.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898, якою визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Згідно із положеннями ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану держав", у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що на момент звільнення відповідача зі служби в Збройних Силах України вартість речового майна, яка підлягала відрахуванню з відповідача, складала 4909,29 грн.

При цьому, вжиття військовою частиною НОМЕР_1 заходів щодо добровільної сплати відповідачем вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, не призвели до фактичної сплати відповідачем спірної суми.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 4909,29 грн., в якості відшкодування майнової шкоди, є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 4909 (чотири тисячі дев`ятсот дев`ять) гривень 29 копійок на користь військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );
Військова частина НОМЕР_1 (с. Гущинці, Калинівський район, Вінницька область, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Повний текст рішення складено 25.11.2020.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна