Справа № 300/541/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 300/541/20 пров. № А/857/11549/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року (суддя Панікар І.В., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі №300/541/20 за адміністративним позовом Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанов державного виконавця від 30.01.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2020 року Комунальне некомерційне медичне підприємство "Рогатинська центральна районна лікарня" звернулося в суд з адміністративним позовом до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанов державного виконавця від 30.01.2020 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постанова ВП № 61110461 від 30.01.2020 про стягнення виконавчого збору та постанова ВП № 61110461 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, які винесені Рогатинським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) є протиправними та підлягають скасуванню, з підстав виконання позивачем (боржником) рішення суду добровільно та не вжиття державним виконавцем будь-яких заходів з примусового виконання рішення суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив позивач Комунальне некомерційне медичне підприємство "Рогатинська центральна районна лікарня" подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на не повне зясування всіх фактичних обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.01.2020 року у справі № 349/2075/18 поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-ординатора кардіологічного відділення Рогатинської ЦРЛ, а також стягнуто з Рогатинської ЦРЛ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2018 року по 28.01.2020 року в розмірі 67760, 00 грн.. Повний текст судового рішення отримано Рогатинською ЦРЛ 14.02.2020 року. Проте, як зазначає апелянт, 31.01.2020 року Рогатинською ЦРЛ отримано листа від Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому містилися дві постанови про відкриття виконавчого провадження № 61110223 від 30.01.2020 року щодо поновлення ОСОБА_1 та щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а також постанова від 30.01.2020 року про стягнення виконавчого збору, в якій зазначалось, що рішення суду щодо стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу не виконане. Апелянт зазначає, що того ж дня, 31.01.2020 року, фактично дізнавшись про рішення суду, головним лікарем Рогатинської ЦРЛ було видано наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 та виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 67 760, 00 грн., тобто відбулось добровільне виконання рішення суду, в строки, що не перевищували вказані у постанові про відкриття виконавчого провадження, про що було повідомлено відповідний орган державної виконавчої служби. Проте, 28.02.2020 року на адресу позивача надійшов лист відповідача, який містив постанову про відкриття виконавчого провадження № 61378373 від 25.02.2020 року, винесену при примусовому виконанні постанови б/н від 30.01.2020 року, і постанову про встановлення розміру мінімальних витрат даного виконавчого провадження, а також супровідний лист зі змісту якого, на Рогатинську ЦРЛ покладалось зобовязання в строк до 03.03.2020 року сплатити суму боргу в розмірі 7026, 00 грн., з яких 6776, 00 грн. виконавчий збір, 250, 00 грн. загальна сума мінімальних витрат.

Апелянт вважає, що дана постанова про стягнення виконавчого збору від 30.01.2020 року та постанова щодо відкриття на її підставі виконавчого провадження і встановлення розміру мінімальних витрат повністю не узгоджуються із вимогами чинного законодавства та порушують права та інтереси позивача. Вважає, що оскільки Рогатинською ЦРЛ було добровільно виконано судове рішення, яким поновлено на посаді ОСОБА_1 та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, то державний виконавець не вчиняв дій з примусового виконання судового рішення, а відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Відповідач Рогатинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, вважає їх необгрунтованими та безпідставними, при цьому, зазначивши, що твердження апелянта грунтуються на нечинному, на час виникнення спірних правовідносин, законодавстві. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно поданих до суду клопотань, сторони просили розгляд справи проводити без участі їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Протокольною ухвалою суду від 09.11.2020 року строки розгляду справи продовжено на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи Івано-Франківський апеляційний суд, постановою від 28.01.2020 року у справі № 349/2075/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного медичного підприємства "Рогатинська центральна районна лікарня" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-ординатора кардіологічного відділення Рогатинської центральної районної лікарні. Стягнуто з Рогатинської центральної районної лікарні середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2018 року по 28.01.2020 року в розмірі 67 760 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягало до негайного виконання.

Відтак, на виконання вказаного судового рішення, Івано-Франківський апеляційний суд 29.01.2020 року видав виконавчий лист № 349/2075/18.

В подальшому, постановами головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30.01.2020 року ВП № 61110233 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 349/2075/18, виданого 29.01.2020 року Івано-Франківським апеляційним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря-ординатора кардіологічного відділення Рогатинської центральної районної лікарні та стягнення з Рогатинської центральної районної лікарні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2018 року по 28.01.2020 року в розмірі 67 760 грн..

Одночасно, головним державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № 61110233 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 6 776 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 250 грн..

Судом встановлено, що 24.02.2020 року головним державним виконавцем Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 6111046 у зв`язку з фактичним виконанням, а постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 6111046 та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 250 грн. виведено в окреме виконавче провадження.

Вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 61110461 протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувані постанови державного виконавця прийнятті відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі також - Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) складає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно положень частини 1 статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів (ч. 4 ст. 27 вказаного вище Закону).

Відповідно до положень п.8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 9 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналізуючи зміст наведених вище норм Закону№ 1404-VIII, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61110461 винесена 30.01.2020 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 15.02.2020 року боржником оплачено суму боргу на рахунок стягувача, що підтверджується заявою стягувача від 20.02.2020 року (Т.2, а.с.14), внаслідок чого, головним державним виконавцем 24.02.2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61110461, у зв`язку з виконанням рішення.

Посилання апелянта на те, що виконавчий збір справляється лише у разі примусового виконання судового рішення, а у в випадку добровільного виконання рішення суду не підлягає стягненню є безпідставним, оскільки відкриття провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) вже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно.

Крім цього ч.4 ст.27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить також постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Отже, державним виконавцем, правомірно, за наявності підстав, передбачених статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" та пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 разом із постановою про відкриття виконавчого провадження прийнято оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно встановив, що випадків передбачених частинами 5 та 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", коли виконавчий збір не стягується, позивачем не зазначено та судом також не встановлено.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині скасування постанови ВП № 61110461 від 30.01.2020 про стягнення виконавчого збору є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ВП № 6111046 від 30.01.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження визначено для боржника розмір мінімальних витрат на проведення виконавчих дій в загальній сумі 250,00 грн..

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягають примусовому виконанню, врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, в редакції чинній станом на 27.01.2020 року (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 42 Закону №1404-VIII розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 2830/5 Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать, виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII Про виконавче провадження плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Аналізуючи наведені вище правові норми суд першої інстанції вірно зазначив, що витратами виконавчого провадження є фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на поштову кореспонденцію, друк документів тощо). Такі витрати, на відміну від виконавчого збору, боржник повинен компенсувати незалежно від того, чи він виконав судове рішення у добровільному порядку.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця від 30.01.2020 року ВП № 6111046 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 250,00 грн. та, відповідно, відсутність підстав для її скасування.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 300/541/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 26.11.2020