Справа № 200/7120/20-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 р. Справа№200/7120/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 (місцезнаходження: вул. Дніпропетровська, буд. 14, м. Краматорськ, Донецька область; ), Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (місцезнаходження: вул. Юрія Коцюбинського, буд. 9, м. Київ; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2020 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи № 1, Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про:

- визнання протиправним та скасування рішення комісії обласного центра медико-соціальної експертизи № 1 від 06.02.2020 та рішення ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України" № 56-13(05)- 258 від 06.04.2020 щодо встановлення ОСОБА_1 3 групи інвалідності;

- зобов`язання комісію Обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 врахувати висновки суду щодо незаконності попереднього рішення від 06.02.2020;

- зобов`язання комісію обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 встановити ОСОБА_1 як інваліду відповідну групу інвалідності;

- зобов`язання комісію обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 застосувати стосовно ОСОБА_1 положення ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» в частині встановлення ОСОБА_1 відповідної групи інвалідності без зазначення строку повторного перегляду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в період його участі в антитерористичній операції стан його здоров`я погіршився, та в результаті оглядів було встановлено 3 групу інвалідності строком до 01.02.2019 року. Жодних заходів в індивідуальній програмі реабілітації в період з 2018-2020 року не було зазначено, що призвело до погіршення здоров`я. Надалі, висновком комісії в 2020 році було встановлено інвалідність 3 групи з необхідністю повторного огляду в березні 2022 році.

Вважає вказане порушенням його прав, адже група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (безстроково). Також зазначає, що не було враховано в період огляду погіршення стану здоров`я у зв`язку з чим позивач, на його думку, має право на встановлення 2 групи інвалідності.

У зв`язку з викладеним вважає дії відповідачів протиправними, у зв`язку з чим був вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Обласний центр медико-соціальної експертизи № 1 надав до суду відзив, відповідно до якого вказує, що прийняття рішень про встановлення або не встановлення інвалідності відноситься до виключної компетенції МСЕК. Так, за результатами обстеження позивача було встановлено наявність хвороб для встановлення йому 3 групи інвалідності. Вказане рішення було оскаржене позивачем, у зв`язку з чим медико-експертна справа була направлена на розгляд до Центральної МСЕК МОЗ України, яка в результаті заочного розгляду справи, враховуючи відсутність негативної динаміки перебігу захворювання та ступінь обмеження життєдіяльності прийняла рішення, що підстав для підвищення групи інвалідності відповідно до вимог діючого законодавства на даний час немає.

Зазначає, що відсутні підстави вважати, що необоротних втрат в стані здоров`я позивача не відбулось, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідно зазначає, що відповідачем розглянуто медико-експертну справу позивача з питання підвищення групи інвалідності. За результатом вивчення представлених медичних документів враховано відсутність негативної динаміки перебігу захворювання та ступінь обмеження життєдіяльності, підстав для підвищення групи інвалідності відсутні, у зв`язку з чим і було прийняте відповідне рішення.

Зазначено, що стан здоров`я позивача не зазнав суттєвих змін, відповідає 3 групі інвалідності та має право на підвищення групи інвалідності у разі отримання ушкодження, які призвели до необоротної втрати верхніх та/або нижніх кінцівок, необоротної втрати іншого органу або повно, стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності.

За таких умов просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

25 вересня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_2 є інвалідом 3-ої групи, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 27 березня 2018 року, дійсне до 01.02.2019 року. Відповідно до вкладки до посвідчення від 12.02.2020 року встановлено його дію до 01.03.2020 року.

В матеріалах справ наявний акт № 104 медико-соціальної експертної комісії від 06.02.2020 року.

Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 054871 від 06.02.2020 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності з датою чергового перегляду 06.02.2022 року.

Позивач з рішенням комісії не погодився та надав заяву Міністру охорони здоров`я, якою просив визнати незаконним рішення комісії обласного центра медико-соціальної експертизи № 1 від 06.02.2020 року щодо встановлення ОСОБА_2 групи інвалідності.

У відповідь на вказану заяву Департаментом охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації надано листа від 26.02.2020 року № 03-06/Н-1864/2668-зв від 26.02.2020 року, яким направлено вказану заяву за належністю для подальшого розгляду Державного закладу «Медико-соціальній експертній комісії МОЗ України».

«Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» заочно (карантин) розглянула експертну справу ОСОБА_2 з питання незгоди з рішенням обласної МСЕК та надала консультативний висновок № 56-13(05)- 258 від 06.04.2020 року - «враховуючи відсутність негативної динаміки перебігу захворювання та ступінь обмеження життєдіяльності, комісія вважає, що не має підстав для підвищення групи інвалідності відповідно до вимог п. 27 Постанови КМУ від 03.12.2009 № 1317 та наказу МОЗ України від 05.09.2011 № 561». Вказане викладено в листі № 78 від 14.04.2020 року.

До суду «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» надала копію журнала обліку консультації медико -соціальної експертної комісії, у якому під номером 90 зазначен ОСОБА_2 , з питання незгоди з рішенням обласної МСЄК, у висновку огляду МСЄК значиться - враховуючи відсутність негативної динаміки перебігу захворювання підстав для підвищення групи інвалідності у даний час не має. У разі погіршення здоров`я рекомендоване оформити нове направлення на МСЄК для проведення огляду.

Не погодившись з не встановленням вищої групи інвалідності позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду с позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства, та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, гарантування їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Відповідно до положень ст. 3 вказаного закону інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Частиною 1ст. 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» встановлено, що медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями.

Згідно з частиною 8 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», саме медико-соціальні експертні комісії визначають групу інвалідності, її причину і час настання; види трудової діяльності, рекомендовані інваліду за станом здоров`я тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 затверджені Положення «Про медико-соціальну експертизу» та «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності».

Положення «Про медико-соціальну експертизу» визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Відповідно до п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії.

Відповідно до пункту 19 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до пункту 20 Положення № 1317 комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року №561 затверджена Інструкція про встановлення груп інвалідності (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033).

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Відповідно до пункту 17 Положення № 1317 вказано, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 25 Положення № 1317 передбачено, що рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Як зазначено вище, позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності.

Суд відзначає, що позивач оскаржує встановлення йому ІІІ групи інвалідності, замість, як він вважає, належної ІІ групи.

Натомість, в матеріалах справи містяться лише медичні висновки та довідка установ МСЕК, якою йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Не надано жодних інших медичних висновків, окрім як міркувань самого позивача, що йому необхідно відповідно до стану здоров`я встановити ІІ групу інвалідності.

Пунктом 27 Положення № 1317 зазначено підстави для встановлення особі ІІ групи інвалідності. Це стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:

- обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;

- обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов`язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд наголошує на тому, що вирішення питань стану здоров`я інваліда, визначення ступеня обмеження його життєдіяльності та встановлення групи інвалідності (що фактично є наміром позивача в даній справі) не входить до компетенції адміністративного суду, а вимоги позивача, розцінюються судом як втручання в дискреційні повноваження відповідача. Наведені обставини спростовують твердження позивача про необхідність скасування оскаржуваного експертного рішення. Крім того, в матеріалах справи містяться медичні висновки та довідки установ МСЕК, якими позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Інші медичні висновки про необхідність встановлення, відповідно до стану здоров`я, позивачу ІІ групу інвалідності, або іншої у справі відсутні.

Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові у справі № 804/800/16.

Повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Суд констатує, що позивачем у позові зазначена вимога про визнання протиправним та скасування рішення комісії обласного центра медико-соціальної експертизи № 1 від 06.02.2020 щодо встановлення ОСОБА_1 3 групи інвалідності, але жодних рішень від 06.02.2020 року до позовної заяви позивач не долучає, крім довідки серії 12 ААБ № 054871 від 06.02.2020. Відповідач до суду також не надає такого рішення.

Суду позивачем також не надано доказів існування рішення ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України" № 56-13(05)- 258 від 06.04.2020 щодо встановлення ОСОБА_1 3 групи інвалідності. В листі від 14.04.2020 року № 78 є лише посилання на консультативний висновок № 56-13(05)- 258 від 06.04.2020. Самого висновку ні позивачем ні відповідачем до суду не надано, крім надання до суду копії журналу.

Вказані обставини не перешкоджають позивачу, у разі погіршення стану його здоров`я, оформити нове направлення на огляд МСЕК для проведення огляду.

При вирішенні спору в аналогічних спірних правовідносинах, Верховний Суд України в постанові від 10.09.2013 у справі №21-237а13 вказав, що обов`язковою ознакою рішень та дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Висновки, викладені в акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків, не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт, та, висновок, якій викладено у журналі консультації є носієм інформації про стан здоров`я позивача і не є рішення суб`єкта власних повноважень, які були прийняті.

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Оскільки, в задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, судові витрати здійснені позивачем не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 (місцезнаходження: вул. Дніпропетровська, буд. 14, м. Краматорськ, Донецька область; ), Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (місцезнаходження: вул. Юрія Коцюбинського, буд. 9, м. Київ; ) про визнання протиправним та скасування рішення комісії обласного центра медико-соціальної експертизи № 1 від 06.02.2020 та рішення ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України" № 56-13(05)- 258 від 06.04.2020 щодо встановлення ОСОБА_1 3 групи інвалідності; зобов`язання комісію Обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 врахувати висновки суду щодо незаконності попереднього рішення від 06.02.2020; зобов`язання комісію обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 встановити ОСОБА_1 як інваліду відповідну групу інвалідності; зобов`язання комісію обласного центру медико-соціальної експертизи № 1 застосувати стосовно ОСОБА_1 положення ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» в частині встановлення ОСОБА_1 відповідної групи інвалідності без зазначення строку повторного перегляду - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25 листопада 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова