Справа № 380/4117/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4117/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Тронки О.В.,

за участі:

представника позивача - Сенька М.М., згідно договору,

представника відповідача - Козуб О.А., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими позовними вимогами:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати період догляду за ОСОБА_2 , інвалідом 1 групи, яка внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду за нею, від дня встановлення опіки над недієздатною ОСОБА_2 та призначення опікуном по даний день, до стажу, який дає право на отримання пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що впродовж 14 років доглядає за своєю сестрою, яка є інвалідом І групи та рішенням Шевченківського районного суду м. Львові від 07.07.2003 у справі №2-1799/2003 визнана недієздатною. У зв`язку з цим, зверталася до відповідача із заявами про зарахування періоду догляду за недієздатною сестрою до загального стажу, який дає право на призначення пенсії за віком. Оскільки звернення до Шевченківського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області не дало жодних результатів, позивач звернулася з позовом до суду.

Ухвалою суду від 01.06.2020 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 11.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Ухвалою від 02.07.2020 за клопотанням позивача від 30.06.2020 (вх. №32323) вирішено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

02.07.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. №32913).

16.07.2020 представник позивача подав відповідь на відзив (вх. №35325).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Наголосила, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 04.07.2007 та отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначила, що відповідно до п.9 ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Представник відповідача у відзиві наголосила, що періоди догляду за інвалідом або перестарілим зараховуються до страхового стажу на вказаних вище умовах при призначенні пенсії на загальних підставах. Водночас, позивачу призначено пенсію 04.07.2007, де враховано період догляду за інвалідом І групи з 17.04.2002 по 03.07.2007, тобто до отримання нею інвалідності. Оскільки станом на даний момент позивач отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання та не відноситься до категорії непрацюючих працездатних осіб, то відсутні підстави для зарахування стажу по догляду за ОСОБА_2 , до стажу, який дає право на отримання пенсії за віком. Таким чином, вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 04.07.2007 та отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон № 1058).

З матеріалів справи видно, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації виконкому Львівської міської ради №1121 від 03.10.2003 ОСОБА_1 призначена опікуном над ОСОБА_2 , яка визнана недієздатною згідно рішення місцевого суду Шевченківського району м. Львова від 07.07.2003 у справі №2-1799/2003.

У зв`язку з тим, що впродовж 14 років ОСОБА_1 здійснює догляд за своєю недієздатною сестрою, позивачка зверталася до Шевченківського відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр) ГУ ПФУ у Львівській області із заявами про перерахунок пенсії, у яких просила зарахувати період догляду за недієздатною сестрою до загального стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Згідно відповідей Шевченківського відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр) ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_1 було відмовлено у зарахуванні періоду догляду за недієздатною сестрою.

Враховуючи те, що звернення до відповідача не дало жодних результатів, позивач звернулася з позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У ст. 11 вказаного Закону визначено осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Так, відповідно до п. 9 ст. 11 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 вказаного Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 24 цього Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637- час догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі:

акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово - експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.

Відповідно до ч. З ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 цього Закону, якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Періоди догляду за інвалідом або перестарілим зараховуються до страхового стажу на вказаних вище умовах при призначенні пенсій на загальних підставах.

Аналізуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд зазначає таке.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог наголошувала, що до 21.07.2019, тобто до досягнення нею 59 річного віку, вона вважалася працездатною особою, відтак має право на зарахування до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоду догляду за недієздатною особою.

Суд зазначає, що відповідно ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни - особи, які досягай встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Водночас, працездатними особами відповідно до визначення, яке міститься в Законі України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI, є особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову-чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:

непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;

батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 04.07.2007 встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання.

З матеріалів справи випливає, що з 04.07.2007 період, протягом якого позивач мала інвалідність 3 групи, не закінчувався і 18.08.2014 така отримала інвалідність 3 групи безтерміново.

Таким чином, ОСОБА_1 не відноситься до працездатного населення з 04.07.2007.

Відтак, підстави для застосування до неї положень п. 9 ст. 11 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем було зараховано ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, період догляду за сестрою - інвалідом І групи з 17.04.2002 по 03.07.2007 включно.

Виходячи з наведеного, суд вважає позовні вимоги позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати період догляду за ОСОБА_2 , інвалідом 1 групи, до стажу, який дає право на отримання пенсії за віком, від дня встановлення опіки над недієздатною ОСОБА_2 і по день прийняття рішення у справі - необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні повністю.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд наголошує, що позивач не зверталася до суду з вимогою про визнання протиправними дій, рішень чи бездіяльності відповідача, що б вказувало на порушення відповідачем її прав чи законних інтересів.

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоду догляду за інвалідом І групи.

Враховуючи те, що за результатами розгляду вказаної справи суд не встановив порушень прав позивача зі сторони ГУ ПФУ у Львівській області, вимога позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає у зв`язку з її необґрунтованістю.

Отже, з оглядуна встановлені в цій справі обставини з правовим регулюванням спірних відносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі стягувати не належить.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.11.2020

Суддя Потабенко В.А.