Справа № 140/5512/20
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року ЛуцькСправа № 140/5512/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Філімоновій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу №34-ОС від 25.03.2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2020 року отримала копію наказу № 34-ос від 25.03.2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », яким притягнуто позивала до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, що полягають у порушенні правил етичної поведінки державних службовців, невиконанні та неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень та застосовано до позивача дисциплінарне стягнення - догану.

Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та просить його скасувати, оскільки відповідачем не було дотримано процедури притягнення її до відповідальності та оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням ст. 75 Закону України «Про державну службу» та п. 5 «Порядку здійснення дисциплінарного провадження». З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. 13.11.2020 року в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи без участі позивача.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. 13.11.2020 року в судове засідання не прибули. Відповідачем подано заяву про розгляд справи без їх участі.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України при неявці учасників після оголошення перерви.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що наказом № 27-ос від 24.02.2020 року керівником апарату Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області було, ініційовано проведення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 .

Листом за вих. № 1 від 27.02.2020 року Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» в апараті та структурних підрозділах без статусу юридичної особи публічного права Старовижівської районної державної адміністрації позивача було повідомлено, про ініціювання дисциплінарного провадження та надано строк для надання письмових пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1

ОСОБА_1 надано Дисциплінарній комісії письмові пояснення на 6 аркушах з додатками, що зареєстровані 03.03.2020 року вх. №10 та додаткові письмові пояснення на лист від 11.03.2020 року вих. № 14.

25.03.2020 року позивачем отримано копію наказу № 34-ос від 25.03.2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, що полягають у порушенні правил етичної поведінки державних службовців, невиконанні та неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень та застосовано до позивача дисциплінарне стягнення - догану.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889/VIII.

Пунктом 7 частини першої статті 8 Закон у№889-VІІІ встановлено, що державний службовець зобов`язаний: сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Як вбачається із статті 62 Закону державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено частинами першою, другою статті 65 цього Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 66 Закону України «Про державну службу» визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Як встановлено судом, оскаржуваний наказ № 34-ос від 25 березня 2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » містить твердження про вчинення позивачем дисциплінарного проступку і описом в чому він (проступок) полягає, проте такі твердження не ґрунтуються на нормах законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Відповідно до ч. З ст. 65 Закону України «Про державну службу» державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

ОСОБА_1 з 03 лютого 2020 року обіймає посаду завідувача сектору бухгалтерської служби та господарського забезпечення-головного бухгалтера районної державної адміністрації. ОСОБА_1 присвоєно 5 ранг державного службовця, стаж державної служби становить 4 роки 10 місяців.

Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності 25.03.2020 року, тому до уваги не може бути взяте все, шо відбулося раніше 25.09.2019 року. Тому посилання суб`єкта призначення та дисциплінарної комісії на накази №8-ос від 17.05.2019 року, №5-ос від 16.05.2019 року, №4-ос від 16.05.2019 року, №7-ос від 16.09.2019 року, №3-ос від 22.03.2019 року, №13-ос від 18.09.2019 року, №6-ос від 17.05.2019 року, №3-ос від 01.04.2019 року, №7-к від 02.08.2019 року, №6-к від 31.07.2019 року, №5-к від 15.07.2019 року, №4-к від 21.06.2019 року, №7-к від 13.05.2019 року, №6-к від 11.04.2019 року, №5-к від 10.04.2019 року, №4-к від 10.04.2019 року, №4-к від 02.08.2019 року, №9-к від 10.09.2019 року, №7-к від 21.06.2019 року, №6-к від 14.06.2019 року, №5-к від 17.05.2019 року, №4-к від 04.04.2019 року, №3-к від 29.03.2019 року, №25-к від 10.09.2019 року, №22-к від 20.08.2019 року, №21-к від 08.08.2019 року, №20-к від 08.08.2019 року, №19-к від 05.08.2019 року, №18-к від 05.08.2019 року, №17-к від 05.08.2019 року, №12-к від 20.06.2019 року, №11-к від 14.06.2019 року, №10-к від 17.04.2019 року, №9-к від 03.04.2019 року, №8-к від 01.04.2019 року, №7-к від 01.04.2019 року, №6-к від 01.04.2019 року, №5-к від 25.03.2019 року, №4-к від 25.03.2019 року, №3-к від 22.03.2019 року не можуть братися до уваги.

Як встановлено судом, наказом № 34-ос від 25.03.2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, що полягають у порушенні правил етичної поведінки державних службовців, невиконанні та неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень та застосовано до позивача дисциплінарне стягнення - догану. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, що полягає у порушенні правил етичної поведінки державних службовців, передбачений пунтом 2 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», що виразився у створюванні конфліктних ситуацій із ОСОБА_2 , завідувачем сектору з питань персоналу Старовижівської районної державної адміністрації, допускаючи при цьому-підвищення інтонації, недотриманні високої культури спілкування тощо, та дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» (невиконання та неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень), що виразився у відмові в візуванні наказів з основної діяльності та з кадрових питань, не дотримуючись цим вимог Інструкції з діловодства у Старовижівській районній державній адміністрації (документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну), затвердженої розпорядженням голови райдержадміністрації від 10 липня 2018 року № 429; не підписанні, повідомлення про прийняття працівника на роботу, бланк якого затверджений постановою КМУ від 17 червня 2015 року №413 «Про порядок повідолення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», своєчасному поданні і затвердженні планів роботи підпорядкованого підрозділу на І квартал 2020 року, не дотримуючись цим вимог Регламенту Старовижівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням першого заступника голови районної державної адміністрації від 27 вересня 2011 року № 233 зі змінами; невчасному наданні інформації на виконання листа департаменту фінансів Волинської облдержадміністрації від 31 жовтня 2019 року №2336/3/1-19/2-19.

Щодо того, шо такий дисциплінарний проступок виразився у відмові у візуванні наказів з основної діяльності та з кадрових питань, внаслідок недотримання вимог «Інструкції з діловодства у Старовижівській районній державній адміністрації (документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну), затвердженої розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10.07.2018 року № 429 (надалі - Інструкція з діловодства).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8.3. «Положення про апарат Старовижівської районної державної адміністрації», затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації від 11.04.2018 р. № 213 (надалі - Положення про апарат), відпустка голови районної державної адміністрації погоджується головою обласної державної адміністрації. Відпустки керівників структурних підрозділів районної державної адміністрації погоджуються головою районної державної адміністрації та його заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків і затвердженого графіка.

Голова районної державної адміністрації на підставі заяви, погодженої головою обласної державної адміністрації, видає відповідно розпорядження про своє відбуття у відпустку.

Керівники структурних підрозділів районної державної адміністрації на підставі заяви, погодженої головою районної державної адміністрації, видають накази про своє відбуття у відпустки.

Контроль за дотриманням графіків відпусток першим заступником, заступником голови, керівником апарату, керівниками структурних підрозділів районної державної адміністрації здійснює сектор з питань персоналу апарату районної державної адміністрації.

Посадовою інструкцією, Положенням про відділ бухгалтерської служби та господарського забезпечення Старовижівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації від 31.03.2016 року № 99, з наступними змінами (чинного на момент прийняття наказів, надалі - Положенням про сектор), іншими нормативно-правовими актами на Позивача не покладений обов`язок підписувати чи погоджувати накази про відпустки, в тому числі наказ №102-к від 19.12.2019 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 42 Закону України «Про державну службу» державний службовець може бути направлений у службове відрядження (далі - відрядження) для виконання своїх посадових обов`язків поза межами постійного місця служби, у тому числі на роботу до секретаріатів міжнародних організацій, представництв міжнародних організацій в інших країнах або органів влади іноземних держав у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керівник державної служби визначає місце, строк відрядження, режим роботи у період відрядження та завдання до виконання.

Згідно з п. 7.3. Положення про апарат відрядження працівників апарату районної державної адміністрації оформляються на підставі наказу керівника апарату районної державної адміністрації і засвідчуються гербовою печаткою.

Тобто посадовою інструкцією, Положенням про сектор, іншими нормативно-правовими актами на Позивача не покладений обов`язок підписувати чи погоджувати накази про відрядження, в тому числі наказ №80-к від 01.11.2019 року.

Щодо посилання суб`єкта призначення у спірному наказі про відмову позивачем візувати накази №16-ос від 29.10.2019 року, №8-ос від 21.12.2019 року, №19-ос від 29.10.2019 року, №18-ос від 29.10.2019 року та недотримання вимог Інструкції з діловодства слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 293 Інструкції з діловодства «Інструкції з діловодства у Старовижівській районній державній адміністрації (документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну), затвердженої розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10.07.2018 року № 429, проекти розпоряджень з основної діяльності, наказів з адміністративно-господарських питань у разі їх підготовки в паперовій формі та додатки до них візуються працівником, який створив документ, керівником структурного підрозділу, в якому його створено, посадовими особами, які визначені у проекті документа як виконавці завдань, що містяться в ньому, відповідальним працівником загального відділу, керівником або посадовою особою структурного підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції, іншими посадовими особами, яких стосується документ.

Проекти наказів (розпоряджень) з кадрових питань (особового складу) візуються працівником кадрової служби, який створив документ, та його керівником, а також залежно від видів наказів І посадовими особами структурного підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції, І бухгалтерської служби, іншими посадовими особами, яких стосується документ.

Згідно з п.п. 5 п. 6 Інструкції з діловодства візування проекту електронного документа (візування) - накладання посадовою особою електронного цифрового підпису на проект електронного / документа для засвідчення факту погодження цією особою завізованого проекту документа.

Тобто Інструкція з діловодства чітко визначає, що візуватися можуть лише проекти електронного документу. Порядок проставлення цифрового підпису чи іншого підпису на паперовому документі, порядок візування паперового документа Інструкція з діловодства не визначає.

Інструкція з діловодства та інші нормативно-правові акти Старовижівської районної державної адміністрації не визначають, які саме види наказів повинні візуватися бухгалтерською службою.

В зазначених вище наказах Позивач не є особою, яка розробила цей наказ та особою, якої він стосується, адже розробником таких наказів є інші структурні підрозділи апарату, в преамбулі та розпорядчій частині зазначені інші особи, яких він стосується, чи які брали участь в його розробці.

Враховуючи невизначеність Інструкцією з діловодства та іншими нормативними актами порядку візування паперового документа (визначено лише порядок та поняття візування електронного документа), видів наказів, які візуються бухгалтерською службою, виникає сумнів фіксація факту відмови позивача від підписання зазначених наказів, адже відсутність підпису на наказі одночасно не свідчить про відмову в підписанні і, так само, зазначення заінтересованою особою напису « ОСОБА_1 відмовилася візувати наказ» не засвідчує факт відмови від підписання.

Інших доказів засвідчення факту відмови позивача від візування наказів не міститься в матеріалах дисциплінарної справи та не надано відповідачем.

Водночас, згідно п. 21 «Порядоку здійснення дисциплінарного провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1039 передбачено, що під час голосування будь-які сумніви щодо наявності в діях державного службовця дисциплінарного проступку тлумачаться на його користь.

Щодо твердження суб`єкта призначення про не підписання повідомлення про прийняття працівника на роботу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. З ст. 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.?

Згідно з ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або повноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пункт 1 Постанови КМУ від 17 червня 2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлює, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Зазначена Постанова встановлює альтернативу подачі та підписання такого повідомлення: або власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом (особою).

На зазначених повідомлення є підпис керівника Старовижівської районної державної адміністрації, чого достатньо для подачі до уповноважених органів, про що свідчить відмітка про отримання відповідним органом цих повідомлень та відсутність будь-яких проваджень стосовно порушення порядку повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу.

Крім того, відповідно до п. 20 Регламенту Старовижівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням першого заступника голови районної державної адміністрації від 27.09.2011 року № 233, з наступними змінами (надалі - Регламент), організацію роботи з персоналом в апараті районної державної адміністрації та окремих самостійних структурних підрозділах районної державної адміністрації здійснює сектор з питань персоналу апарату районної державної адміністрації.

Пункт 26 Регламенту зазначає, що відповідальність за реалізацію державної політики з питань управління персоналом в апараті районної державної адміністрації та її структурних підрозділах, добір персоналу, планування та організацію заходів з підвищення рівня професійної компетентності державних службовців, документальне оформлення вступу на державну службу, її проходження та припинення несе служба управління персоналом, а не бухгалтерська служба.

Щодо твердження суб`єкта призначення про несвоєчасне подання і затвердження Позивачем планів роботи підпорядкованого підрозділу на 1 квартал 2020 року, без дотримання вимог Регламенту Старовижівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням першого заступника голови районної державної адміністрації від 27.09.2011 р. № 233, з наступними змінами слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 11 Регламенту робота структурних підрозділів районної державної адміністрації проводиться за квартальними і місячними планами, що затверджуються першим заступником, заступниками голови, керівником апарату районної державної адміністрації (відповідно до розподілу обов`язків).

Робота структурних підрозділів апарату районної державної адміністрації проводиться за квартальними та місячними планами, що затверджуються керівником апарату райдержадміністрації.

Формування планів роботи структурних підрозділів районної державної адміністрації та її арату здійснюється з урахуванням положень пункту 9 цього Регламенту.

Пункт 9 Регламенту визначає, що плани роботи районної державної адміністрації повинні містити питання, зокрема, щодо діяльності структурних підрозділів районної державної адміністрації з виконання актів законодавства, розпоряджень голови районної державної адміністрації. У планах роботи районної державної адміністрації визначаються конкретні структурні підрозділи або посадові особи, відповідальні за здійснення запланованих заходів, а також строки їх здійснення.

Згідно з п. 8 Регламенту формування планів роботи районної державної адміністрації здійснюється організаційним відділом апарату райдержадміністрації за пропозиціями структурних підрозділів районної державної адміністрації, її апарату, територіальних органів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, погодженими першим заступником, заступниками голови, керівником апарату районної державної адміністрації (відповідно до розподілу обов`язків).

Пункт 6 Регламенту зазначає, що робота районної державної адміністрації проводиться за перспективними (річними), поточними (квартальними) планами, які затверджуються розпорядженням її голови (форма додається).

Тобто посадовою інструкцією, Положенням про сектор, іншими нормативно-правовими актами на Позивача не покладений обов`язок подавати та затверджувати плани роботи.

Щодо твердження суб`єкта призначення про несвоєчасне надання позивачем інформації на виконання листа департаменту фінансів Волинської облдержадміністрації від 31.10.2019 року №2336/3/1- 19/2-19.

До дисциплінарної справи долучені не засвідченні належним чином документи, які адресовані керівником апарату райдержадміністрації, якими не доведено, що вони були виконанні, чи не були виконанні.

Окрім того відсутні будь-які розпорядження чи накази керівника про необхідність виконання такого листа позивачем.

Водночас дисциплінарна справа не містить і відповідачем не надано належних доказів, на доведення факту несвоєчасного надання позивачем інформації на виконання листа департаменту фінансів Волинської облдержадміністрації від 31.10.2019 року № 2336/3/1-19/2-19, а тому не може вважатися дисциплінарним проступком.

Про обґрунтування вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», що виразився у створюванні конфліктних ситуацій із ОСОБА_2. завідувачем сектору з питань персоналу Старовижівської РДА, допускаючи при цьому підвищення інтонації, недотримання високої культури спілкування тощо, слід зазначити наступне.

Ні оскаржуваним наказом, ні поданням дисциплінарної комісії не визначено та не зазначено - в чому конкретно полягало і як виражалося недотримання високої культури спілкування, що конкретно було сказано чи виражено.

Пояснення суб`єкта призначення, Малюти А. В. , про недотримання культури спілкування», є лише його суб`єктивною думкою, без зазначення конкретних фактів та обставин, та не можуть бути взяті судом до уваги як підстава для висновку, який міститься у спірному наказі з цього приводу.

Це ж саме стосується твердження про підвищення інтонації під час спілкування.

Також ці два твердження можуть спростовуватися протилежними твердженнями позивача про те, що вона завжди дотримувалася та дотримується культури спілкування та не підвищувала інтонацію до колег по роботі.

Зі змісту подання дисциплінарної комісії, які були взяті до уваги відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу, створення конфліктних ситуацій полягало у відмові у візуванні наказів, не підписанні повідомлення про прийняття на роботу.

Стаття 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Позивач висловлювала свої погляди щодо відсутності у неї (позивача) повноважень на візування наказів та інших документів, які не стосуються діяльності її структурного підрозділу та не визначені посадовою інструкцією.

Також виникає сумнів щодо неупередженості прийняття рішення дисциплінарною комісією про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, адже до складу такої комісії входила сама ОСОБА_2 , завідувач сектору з питань персоналу Старовижівської РДА.

Отже, зазначені вище твердження в оскаржуваному наказі про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах законодавства.

Крім того, доводи відповідача про дотримання вимог ст. 75 Закону України «Про державну службу» при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються нормах законодавства та спростовуються актом фіксації ненадання письмового пояснення від 25.03.2020 року з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що дисциплінарна комісія листом від 18.03.2020 року № 17 роз`яснила позивачу, що відповідно до ст. 75 Закону України «Про державну службу» перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Також відповідач визнає, що перед накладенням дисциплінарного стягнення пояснення слід також надавати пояснення суб`єкту призначення, а не лише дисциплінарній комісії.

З контексту ст. 75 Закону України «Про державну службу» вбачається, що на суб`єкті призначення лежить обов`язок отримати письмові пояснення від державного службовця або отримати відмову від надання таких пояснень, яка оформляється відповідним актом.

Всупереч вищезазначеним правовим нормам суб`єкт призначення не направив позивачу пропозицію надати письмові пояснення, в порядку зазначеному в ст. 9-1 Закону України «Про державну службу», яка оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Не може вважатися належним звернення суб`єкта призначення до відповідача щодо ненадання письмових пояснень на лист дисциплінарної комісії від 18.03.2020 року № 17, адже в ньому лише процитовано норму ст. 75 Закону України «Про державну службу» та відправником є саме дисциплінарна комісія, а не суб`єкт призначення. Також відповідно до Закону України «Про державну службу» та «Порядку здійснення дисциплінарного провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039, дисциплінарна комісія не має повноважень звертатися до державного службовця з проханнями надати письмові пояснення саме суб`єкту призначення.

Як зазначено в позовній заяві, що надання письмових пояснень дисциплінарній комісії не можна вважати тотожним наданню таких пояснень суб`єкту призначення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Згідно з ч. 10 ст. 69, ч. 5 ст. 77 Закону України «Про державну службу» результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення, і які є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Відповідно до ч. З ст. 75 Закону України «Про державну службу» відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями.

Окремо пунктом 31 «Порядку здійснення дисциплінарного провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039, передбачено, що Комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді. Державний службовець має право надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються

Пунктом 32 цього Порядку передбачено, що у разі коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.

Тобто законодавство розрізняє надання письмових пояснень дисциплінарній комісії, які необхідні для прийняття правильного рішення саме дисциплінарній комісії, та пояснень, наданих суб`єкту призначення, який на підставі наданих йому пояснень, з врахуванням подання дисциплінарної комісії, приймає рішення про притягнення чи не притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності. А також розрізняє акти про відмову надати письмові щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, дисциплінарній комісії та про відмову надати письмові пояснення суб`єкту призначення.

Тому доводи відповідача, що за змістом статей 69, 71, 73 Закону України «Про державну службу» такі письмові пояснення суб`єкту призначення має відбирати представник дисциплінарної комісії або ж особи, які проводять службове розслідування спростовуються зазначеними нормами законодавства.

Повідомленням про засідання дисциплінарної комісії та проханням надати пояснення від 27.02.2020 року вих. № 1, (яке міститься в матеріалах дисциплінарної справи), позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.

Позивач надала письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження дисциплінарній комісії, які містяться в матеріалах дисциплінарної справи за вх. № 10 від 03.03.2020 року, за вх. № 18 від 13.03.2020 року.

Твердження відповідача, що позивач розуміла і була повідомлена, що вказані пояснення подаються не лише дисциплінарній комісії, а і суб`єкту призначення є безпідставними. Про це свідчать вищезазначені докази та те, що адресатом таких пояснень є лише дисциплінарна комісія, а не суб`єкт призначення.

Щодо акта фіксації ненадання письмового пояснення від 25.03.2020 року слід зазначити наступне.

Зі змісту даного акту випливає, що 25.03.2020 року було зафіксовано факт ненадання ОСОБА_1 , завідувачем сектору бухгалтерської служби та господарського забезпечення-головним бухгалтером Старовижівської РДА письмового пояснення керівникові апарату райдержадміністрації А. В. Малюті.

Відповідно до ч. З ст. 75 Закону України «Про державну службу» відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями.

Тому в акті має бути зафіксовано саме факт відмови надати письмові пояснення, а даний акт не містить фіксації відмови позивача надати письмові пояснення суб`єкту призначення.

Тобто зафіксовано, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення, Малюта А. В. , не отримав від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмового пояснення.

Таким чином, застосувавши обраний вид дисциплінарного стягнення, відповідач в супереч вимог Закону № 889-VIII не дослідив та не взяв до уваги обставини, що мають істотне значення для винесення рішення про застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, наказ Старовижівської районної державної адміністрації №34-ОС від 25.03.2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » є протиправний та підлягає скасуванню, оскільки винесений необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений згідно з квитанцією від 06.04.2020 року № 8.

Керуючись статтями 242, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області від 25 березня 2020 року №34-ос «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Старовижівська районної державна адміністрація Волинської області (44401, Старовижівський район, смт. Стара Вижівка, площа Миру, 3, ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 23.11.2020 року.