Справа № 620/3244/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3244/19 Суддя першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

24 вересня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 20644/20, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з заявою в порядку ст.. 383 КАС України, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчиненні на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року по справі №620/3244/19 в частині перерахунку та виплати пенсії з 23.04.2019 року із застосування обмеження максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виконати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року по справі №620/3244/19, а саме здійснити з 23.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії без застосування обмеження максимальним розміром;

- винести окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року по справі №620/3244/19.

- направити дану окрему ухвалу на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли невиконанню рішення суду від 10 липня 2020 року по справі №620/3244/19.

- встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області строк у тридцять днів для надання відповіді до суду про виконання ним окремої ухвали.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.. 383 КАС України задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

20 листопада 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 45398, ОСОБА_1 подано клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача, окрім того наголошено на необхідності задоволення вимог апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, приймаючи рішення про повернення заяви заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 до подання вказаної заяви не вчинялося дій щодо пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, а отже заява не відповідає вимогам ст. 383 КАС України, а саме пунктам 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України, позаяк відсутня інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та хід виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 383 КАС України визначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2020 року скасовано рішення суду першої інстанції та позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 23 червня 2018 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування обмеження максимальним розміром. Як наголошує позивач, з метою добровільного виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2020 року, ОСОБА_1 03 серпня 2020 року звернувся до відповідача з письмовою заявою.

16 вересня 2020 року позивач отримав лист № 3171-3231/С-02/8-2500/20 від 10.09.2020 року, в якому ГУПФУ в Чернігівській області вказувалось, що останнім добровільно виконано рішення суду за період з 23.06.2018 року по 23.04.2019 року перерахувавши пенсію позивача виходячи з розміру 70 % грошового забезпечення із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди без застосування обмеження максимальним розміром. Втім, з 23.04.2019 року пенсія позивачу була перерахована виходячи з розміру 80 % грошового забезпечення із застосуванням обмеження максимальним розміром.

Чернігівським окружним адміністративним судом 14.09.2020 року видано виконавчий лист у справі №620/3244/19, проте станом на дату звернення позивача до суду із заявою, в порядку ст.. 383 КАС України, вказаний виконавчий лист Столярчуком О.А. до примусового виконання органам державної виконавчої служби не пред`являвся.

Відповідно до змісту апеляційної скарги, лише після отримання листа ГУПФУ в Чернігівській області № 3171-3231/С-02/8-2500/20 від 10.09.2020 року, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63137757 датована 25.09.2020 року.

Я вірно зазначено судом першої інстанції, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження, в силу приписів ст.. 1 Закону України «Про виконавче провадження» є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до подання вказаної заяви не вчинялося дій щодо пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, а отже заява не відповідає вимогам ст. 383 КАС України, а саме пунктам 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України, позаяк відсутня інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та хід виконавчого провадження. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що подана ОСОБА_1 заява (на час звернення до суду першої інстанції) є передчасною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329, 383 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.Б.Глущенко

А.Г.Степанюк

Постанова складена в повному обсязі 24 листопада 2020 року.