Справа № П/811/1604/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 листопада 2020 року

м. Київ

справа № П/811/1604/16

адміністративне провадження № К/9901/29606/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №П/811/1604/16 за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Кропивницького апеляційного суду, третя особа - Державна судова адміністрація України, у якому просила:

- визнати неправомірною відмову Апеляційного суду Кіровоградської області у розрахунку та виплаті вихідної допомоги при виході у відставку;

- зобов`язати Апеляційний суд Кіровоградської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

07 грудня 2016 року постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

08 травня 2020 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі № П/811/1604/16 за виключними обставинами.

27 травня 2020 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі П/811/1604/16.

На вказані ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 09 листопада 2020 року.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно з частиною першою статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

На обґрунтування заяви про перегляд постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року за виключними обставинами ОСОБА_1 посилається на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020.

Як зазначає позивач, законом, який діяв на момент виходу позивача у відставку, а саме статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлювалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 Розділу 2 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вказані зміни набрали чинності з 01 квітня 2014 року, а тому, з цієї дати вказана норма втратила чинність.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд у постанові від 07 грудня 2016 року посилався саме на цю підставу, при цьому вказуючи на відсутність рішення Конституційного Суду України з цього питання.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ. Положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166- VІІ, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15 квітня 2020 року.

Враховуючи наведене, позивач просила скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року та задовольнити позовні вимоги.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України № 1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону України №2453-VI.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституційний Суд України у рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

У пункті 2 резолютивної частині Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про перегляд постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 за виключними обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновків, що рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічної позиції щодо оцінки як виключної обставини рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 814/1274/17, від 30 квітня 2020 року в справі № 826/15692/16, від 12 серпня 2020 року в справі № 826/18177/15.

Крім того, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки судове рішення не підлягало виконанню з підстав відмови у задоволенні позову, таке рішення не підлягає перегляду за виключними обставинами відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі № 808/2492/18.

Доводи позивача, що суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №812/1266/17 щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, є безпідставним з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, згідно з яким суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Враховуючи, що постанова Верховного Суду від 12 серпня 2020 року в справі №826/18177/15, у спорі аналогічному (тотожному) цій справі, викладена пізніше постанови Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 812/1266/17, суди попередніх інстанцій врахували саме таку останню правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Враховуючи, що постанова Верховного Суду від 12 серпня 2020 року в справі № 826/18177/15, у спорі аналогічному (тотожному) цій справі, викладена пізніше постанови Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 812/1266/17, суди попередніх інстанцій врахували саме таку останню правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Крім того, Суд вважає недоцільним посилання позивача на ухвалу Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 808/1628/18, якою справу передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, з огляду на те, що цим рішенням не вирішено спір по суті, а також відсутнє рішення у цій справі про відступ від висновку щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, викладеного в судових рішеннях, раніше ухвалених Касаційним адміністративним судом у складі колегій суддів з інших палат, перелік яких наведено у пунктах 26-29 цієї постанови.

Також Суд не враховує посилання позивача на ухвалу Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 808/1628/18, оскільки предметом спору у справі №808/1628/18 є перерахунок пенсії на підставі пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210, зважаючи на п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, тоді як предметом спору у цій справі є нарахування та виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Таким чином, правовідносини у справах № П/811/1604/16 та № 808/1628/18 не є подібними.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про перегляд постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року за виключними обставинами.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року за виключними обставинами, вірно застосував положення статті 361 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №П/811/1604/16 за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді Н.А. Данилевич

В.Е. Мацедонська