Справа № 360/3133/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3133/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання - Карча В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Жмурка О.П.,

представника відповідача - Осмоловської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного центру зайнятості про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Луганського обласного центру зайнятості (далі - відповідач), в якій позивачка просить суд: скасувати наказ № 3829 від 21.07.2020 Луганського обласного центру зайнятості; зобов`язати відповідача призначити позивачці виплату допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 20.07.2020 вона звернулася до Сєвєродонецького міського центру зайнятості з заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до якої додала завірену копію наказу № 1 про зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 та відомості про ФОП.

В заяві позивачка просила надати їй допомогу по частковому безробіттю на період карантину на підставі п. 4 Постанови КМУ від 22 квітня 2020 року № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Рішення про надання або відмову в наданні допомоги відповідно до вимог п. 10 постанови № 306 оформлюється наказом Луганського обласного центру зайнятості.

05.08.2020 позивачка отримала наказ № 3829 від 21.07.2020, яким Луганський обласний центр зайнятості відмовив їй у надані допомоги.

Позивачка вважає, що наказ № 3829 має бути скасований, оскільки у нормах, на які відповідач посилається у спірному наказі, взагалі не містяться вимоги щодо надання та відповідності ним будь-яких документів.

Відповідно до п. 9 постанови № 306 та ч. 1, 2 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» для отримання допомоги позивачка мала надати до Сєвєродонецького міського центру зайнятості заяву у довільній формі, завірену копію наказу із зазначенням дати початку зупинення діяльності та відомості щодо себе.

При цьому сам факт невідповідності документів вимогам ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та приписам постанови № 306 не є підставою для відмови у надані позивачці допомоги, тому вона вважає, що наказ № 3829 має бути скасований, як незаконний, що стало підставою для звернення позивачки до суду.

Ухвалою суду від 21.08.2020 позов було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачкою недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 22.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.10.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов (арк. спр. 29-34), в обґрунтування якого останній послався на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 47-1 Закону № 5067-VІ право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

20.07.2020 ОСОБА_1 , яка є фізичною особою-підприємцем, звернулась до Сєвєродонецького міського центру зайнятості із заявою про отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та надала документи, передбачені пунктами 2 та 3 Закону № 5067-VІ: наказ № 1 від 22.04.2020 «Про тимчасове зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на період карантину», відомості про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону № 5067-VІ окремо за квітень 2020 року, за травень 2020 року та за червень 2020 року.

Механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначено в Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 № 453. Порядок містить Додаток 2, що подається фізичною особою-підприємцем на виконання пункту 3 частини другої статті 47-1 Закону № 5067-VI. Зазначена форма містить відомості, що зазначає сам заявник, зокрема про наявність/відсутність пенсії.

В поданих позивачкою разом із заявою від 20.07.2020 Додатках 2 містилась інформація, що вона отримує пенсію.

Вимогами статті 47-1 Закону 5067-VІ чітко визначені виключення з кола осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, а саме застраховані особи, які отримують пенсію.

Відповідно до пункту 3 Порядку допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України "Про відпустки" (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник.

Зазначені зміни - нова редакція пункту 3 Порядку, були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 600 від 15.07.2020 та набрали чинності 16.07.2020.

Оскільки позивачка отримує пенсію, вона вважається такою, щодо якої не виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону № 5067-VІ, пункт 3 Порядку, вона фактично не має права на допомогу по частковому безробіттю на період карантину.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач вважає, що правомірно відмовив у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , а тому наказ Луганського обласного центру зайнятості № 3829 від 21.07.2020 є законним.

На виконання пункту 13 Порядку Сєвєродонецьким міським центром зайнятості позивачці було повідомлено про прийняте рішення листом від 22.07.2020 вих.№ 13/04-1647.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

09.10.2020 від позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив (арк. спр. 47), в обґрунтування якої вона посилається на таке. Згідно змісту наказу № 3829 від 21.07.2020 Луганського обласного центру зайнятості підставою для відмови у надані допомоги було не отримання позивачкою пенсії за віком, а невідповідність наданих разом з заявою документів вимогам ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та п. 3 постанови № 306.

При цьому у відзиві взагалі не згадується, що така невідповідність стала підставою для відмови у надані Допомоги. Тому доводи відзиву не мають жодного відношення щодо обґрунтування законності відмови у надані допомоги, зазначеного у наказі № 3829 та до змісту наказу взагалі.

По друге, відповідно до п. 4 постанови № 306 для фізичних осіб - підприємців, які є застрахованими особами, та відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається з розрахунку двох третин розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи - підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» допомога надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Отже, фізичній особі-підприємцю, яка отримує пенсію за віком, надається допомога на підставі приписів п. 4 постанови № 306 та ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення».

Таким чином, доводи відповідача про те, що призначення позивачці допомоги не передбачено постановою № 306 та ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», не ґрунтуються на законі, а норма трактується ним на власний розсуд.

Тому позивачка просила доводи відзиву від 02.10.2020 відхилити під час прийняття рішення по справі за необґрунтованістю та задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.10.2020 вирішено подальший розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду в відкритому судовому засіданні.

21.10.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (арк. спр. 54-56), в обґрунтування яких останній наголосив, що оскільки позивачка отримує пенсію, вона вважається такою, щодо якої не виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 3 Порядку, вона не має права на допомогу по частковому безробіттю на період карантину. Тому в задоволенні позову просив відмовити повністю.

04.11.2020 від позивачки надійшли пояснення по справі (арк. спр. 59-61), в яких вона зазначила, що абзацом 4 ст. 1 Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

До застрахованих осіб відносяться: пенсіонери, суб`єкти підприємницької діяльності, робітники.

ОСОБА_1 вважає, що згідно вимог правил граматики та «Українського правопису», зміст ч. 3 ст. 47-1 Закону 5067-VІ та п. 3 постанови № 306 визначає, що обмеження у призначенні Допомоги не для усіх застрахованих осіб, які отримують пенсію, а лише для працівників (які отримують пенсію).

Окрім того, позов має бути задоволено в повному обсязі, оскільки заборона підприємницької діяльності на період карантину здійснена в порушення статей 41, 42 та 64 Конституції України.

Тому ОСОБА_1 просила задовольнити позов у повному обсязі.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеному в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копіями паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Відповідно до листа УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 13.11.2020 № 1216-02-8/9415, наданого на запит суду, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області як отримувач пенсії за віком з 26.06.2014 по теперішній час (арк. спр. 74).

Позивачка зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.07.2019 (І група), вид господарської діяльності згідно КВЕД: роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку (арк. спр. 11).

20.07.2020 позивачка подала до Сєвєродонецького міського центру зайнятості заяву про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (арк. спр. 35-36).

До заяви позивачкою було додано завірену копію наказу № 1 про зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , відомості про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою за формою згідно з додатком 2 до Постанови КМУ від 22.04.2020 № 306 (в редакції постанови № 453) (арк. спр. 36).

У відомостях про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» за квітень 2020 року позивачка зазначила відомості про себе і вказала, що кількість годин нормальної тривалості робочого часу на місяць - 167, кількість годин часткового безробіття за місяць - 56, середній розмір місячної бази нарахування єдиного внеску - 0 грн, сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину - 1055,60 грн. Також повідомлено про наявність пенсії (арк. спр. 38).

У відомостях про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» за травень 2020 року позивачка зазначила відомості про себе і вказала, що кількість годин нормальної тривалості робочого часу на місяць - 151, кількість годин часткового безробіття за місяць - 151, середній розмір місячної бази нарахування єдиного внеску - 0 грн, сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину - 3148,67 грн. Також повідомлено про наявність пенсії (арк. спр. 39).

У відомостях про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» за червень 2020 року позивачка зазначила відомості про себе і вказала, що кількість годин нормальної тривалості робочого часу на місяць - 160, кількість годин часткового безробіття за місяць - 160, середній розмір місячної бази нарахування єдиного внеску - 0 грн, сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину - 3148,67 грн. Також повідомлено про наявність пенсії (арк. спр. 40).

Наказом Луганського обласного центру зайнятості від 21.07.2020 № 3829 «Про результати розгляду документів ФОП ОСОБА_1 щодо отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину» відмовлено у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю документів частині 3 статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 3 Порядку № 306 (арк. спр. 42).

Листом від 22.07.2020 № 13/04-1647 Сєвєродонецький міський центр зайнятості повідомив позивачку про те, що відповідачем відмовлено в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину відповідно до поданої заяви від 20.07.2020 у зв`язку з невідповідністю документів частині 3 статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 3 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (арк. спр. 41).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, Закон № 5067-VI було доповнено статтею 47-1 «Допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Дана норма Закону набула чинності з 02 квітня 2020 року.

За приписами частини першої статті 47-1 Закону № 5067-VI допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Відповідно до частини другої цієї статті для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи:

1) заяву у довільній формі;

2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності;

3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею;

4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Як встановлено судом, позивачка подала всі необхідні документи згідно переліку.

Відповідно до ч. 3 статті 47-1 Закону № 5067-VI право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

За визначенням ч. 4, 5, 6, 7 ст. 47-1 Закону № 5067-VI допомога по частковому безробіттю на період карантину встановлюється за кожну годину, на яку працівникові або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, було скорочено передбачену законодавством тривалість робочого часу, з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу), встановленої працівникові відповідного розряду, або з розрахунку двох третин бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою. Розмір допомоги визначається виходячи з фінансових можливостей Фонду і не може перевищувати розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Виплата працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, допомоги по частковому безробіттю на період карантину здійснюється роботодавцем або територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, з першого дня скорочення тривалості їх робочого часу у межах строку зупинення (скорочення) діяльності, але не більше 30 календарних днів після завершення карантину.

У разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася допомога по частковому безробіттю на період карантину (розірвання трудового договору протягом шести місяців (якщо допомога виплачувалася менше ніж 180 календарних днів, - протягом періоду, що дорівнює періоду виплати допомоги), з дня закінчення виплати допомоги з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 (крім повної ліквідації або припинення діяльності роботодавця), пунктом 1 статті 36, частиною третьою статті 38 Кодексу законів України про працю, кошти повертаються в повному обсязі до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, може звернутися за отриманням допомоги по частковому безробіттю на період карантину протягом 90 календарних днів з дня зупинення (скорочення) виробництва.

Період виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину у разі, якщо роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, вживалися заходи щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, не враховується при розгляді звернення за наступним одержанням допомоги по частковому безробіттю на період карантину з причин виробничого характеру.

Згідно з ч. 8 ст. 47-1 Закону № 5067-VI рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на регіональному рівні протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених цією статтею, до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розмір, порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 47-1 Закону № 5067-VI).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306 затверджено Порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - Порядок № 306).

Цей Порядок визначає механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин), повернення зазначених коштів у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася така допомога, а також її розмір.

Відповідно до п. 3 Порядку № 306 допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України "Про відпустки" (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник.

Положеннями п. 9 Порядку № 306 визначено, що для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до центру зайнятості за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи:

1) роботодавець - заяву в довільній формі, в якій зазначається, зокрема, інформація про належність роботодавця до суб`єктів малого або середнього підприємництва відповідно до Господарського кодексу України, разом із засвідченими роботодавцем копіями підтвердних документів щодо середньої кількості працівників та доходу роботодавця за календарний рік, що передує року подання до центру зайнятості документів, передбачених цим пунктом;

фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, - заяву у довільній формі;

2) засвідчену роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності;

3) роботодавець - відомості про працівників (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті громадянина України), в яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно із статтею 47-1 Закону України "Про зайнятість населення", за формою згідно з додатком 1;

фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою та звертається за отриманням допомоги по частковому безробіттю на період карантину, - відомості щодо себе за формою згідно з додатком 2.

У разі подання відомостей щодо себе та щодо найманих працівників фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, подає відомості за формами згідно з додатками 1 і 2;

4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення (скорочення) діяльності, подану роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, на підставі звітних відомостей, що надаються до Пенсійного фонду України або ДПС, крім фізичних осіб - підприємців, які є застрахованими особами та відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У разі коли суб`єкт господарювання належить одночасно до різних категорій суб`єктів підприємництва за різними критеріями, належність до відповідного суб`єкта підприємництва в цілях застосування цього Порядку визначається за річним доходом від провадження будь-якої діяльності на звітний рік.

Показник річного доходу суб`єкта підприємництва від будь-якої діяльності визначається на підставі офіційних звітних даних за останні чотири квартали (для суб`єкта підприємництва, що подає квартальну звітність) або за останній звітний рік (для суб`єкта підприємництва, що подає річну звітність).

Середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) визначається за даними відповідної статистичної звітності, де зазначається такий показник, або іншої передбаченої законодавством звітності, в якій наявні відповідні відомості.

Згідно з п. 10 Порядку № 306 рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається обласним або Київським міським центром зайнятості протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку.

Рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину оформлюється наказом обласного або Київського міського центру зайнятості.

У разі подання неповного пакета документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку, або наявності в окремих документах помилок центр зайнятості у строки, передбачені цим пунктом, повідомляє про це роботодавцю/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою. Після доповнення або доопрацювання таких документів роботодавець/ фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, має право повторно звернутися до центру зайнятості протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення центру зайнятості.

У разі повторного подання роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку, після їх доповнення або доопрацювання рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається обласним або Київським міським центром зайнятості протягом трьох робочих днів з дня повторного подання роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів відповідно до вимог цього Порядку.

Центрам зайнятості забороняється вимагати інші документи, ніж ті, що визначені цим Порядком (п. 11 Порядку № 306).

Відповідно до п. 13 Порядку № 306 у разі прийняття рішення про відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину центр зайнятості протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення письмово повідомляє про нього роботодавцю/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, з обґрунтуванням причин відмови.

У разі коли роботодавцю/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, відмовлено у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину з незалежних від нього причин, він має право повторно звернутися за отриманням коштів для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину в межах строку дії карантину, але не більше 30 календарних днів після його завершення.

Рішення обласного та Київського міського центру зайнятості про відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину може бути оскаржене до Державного центру зайнятості або суду (п. 14 Порядку № 306).

Як встановлено судом, підставою для відмови позивачці у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину стала невідповідність документів частині 3 статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 3 Порядку № 306.

При цьому судом встановлено, що позивачка подала всі необхідні документи, визначені частиною другою статті 47-1 Закону № 5067-VI та п. 9 Порядку № 306.

Суд зауважує, що в спірному наказі відповідачем не зазначено, які саме невідповідності мають надані позивачкою документи.

Окрім того, у відповідності п. 10 Порядку № 306 у разі подання неповного пакета документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку, або наявності в окремих документах помилок відповідачем у строки, передбачені цим пунктом, повинен був повідомити про це позивачку.

Посиланням відповідача у відзиві на позов на те, що позивачка не має права на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, оскільки вона отримує пенсію, суд оцінку не надає, а надання їм оцінки є передчасним, оскільки вказані обставини не були підставою для відмови ОСОБА_1 в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зауважує, що у пункті 58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) зокрема, зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Вимога щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень міститься в пункті 3 частини другої статті 2 КАС України, згідно з яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на вищевикладене наказ Луганського обласного центру зайнятості від 21.07.2020 № 3829 «Про результати розгляду документів ФОП ОСОБА_1 щодо отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину» не відповідає критерію обґрунтованості, визначеному частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного наказ від 21.07.2020 № 3829 «Про результати розгляду документів ФОП ОСОБА_1 щодо отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину», тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування наказу Луганського обласного центру зайнятості від 21.07.2020 № 3829 «Про результати розгляду документів ФОП ОСОБА_1 щодо отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину» та зобов`язання Луганського обласного центру зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2020 про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

У відповідності до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із положеннями частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102 грн.

Таким чином, ставка судового збору за звернення фізичною особою з немайновою вимогою становить 840,80 грн.

Позивачкою при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у сумі 878,80 грн, що підтверджується квитанцією від 14.08.2020 № 0.0..1 (арк. спр. 4).

З огляду на наведене позивачкою надмірно сплачено судовий збір у сумі 38,00 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо суми судового збору в розмірі 38,00 грн суд роз`яснює позивачці, що у відповідності до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Луганського обласного центру зайнятості (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 116, код за ) про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Луганського обласного центру зайнятості від 21.07.2020 № 3829 «Про результати розгляду документів ФОП ОСОБА_1 щодо отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину».

Зобов`язати Луганський обласний центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2020 про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луганського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2020 року.

Суддя І.О. Свергун