Справа № 761/37588/20
Суддя: Фролова І. В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/502/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №10 про визнання рішення неправомірним, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року до суду надійшла вказаний адміністративний позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020 року матеріали позову було передано на розгляд судді Фроловій І.В .

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить: визнати рішення першого заступника керівника прокуратури №10 Кучера В.О., яка полягає у відмові прийняття постанови про підозру у зв`язку з недостатністю доказів №41-6523 Вих-20 від 05.11.2020 року в досудовому розслідуванні кримінальної справи неправомірним та таким, що порушує ст. 19 Конституції України.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за вказаною позовною заявою.

Розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , та вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі у відповідності до черговості, встановленої частиною першої статті 171 КАС України, суддя виходить з наступного.

Так, відповідно до пункту 4, пункту 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що В Шевченківському УП ГУНП у м. Києві на досудовому розслідуванні знаходиться кримінальна справа № 0010833 від 09.10.2018р. за поданням відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у м. Києві про притягнення винних посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 382 КК України за невиконання боржником - ГУ ПФУ в м. Києві постанови Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року ( справа № 2а-2355/2010) про зобов`язання УПФУ в Деснянському районні м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. ст. 40,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по України за 2009 рік в розмірі 1650 грн. 43 коп., починаючи з 01.04.2010 року та ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2016 року про роз`яснення рішення суду щодо перерахунку пенсії по стажу ( справа № 754/10045/16-а).

03.11.2020 року до Київської місцевої прокуратури № 10 в досудовому розслідуванні процесуальним прокурорам подано клопотання про вирішення питання прийняття постанови повідомлення про підозру посадовим особам ГУ ПФУ в м. Києві у вчиненні кримінального злочину, передбаченому ст. 382 КК України ( Вх. № 8027 від 4.11.2020).

18.11.2020 року позивач отримав відповідь першого заступника керівника прокуратури № 10 В.О. Кучера № 41-6523 Вих-20 від 05.11.2020 року про розгляд клопотання щодо вирішення питання повідомлення про підозру посадовим особам пенсійного фонду. У відповіді зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу при наявності достатніх доказів для повідомлення для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. На даний момент органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів для повідомлення особі/особам про підозру, у зв`язку з чим , рішення про повідомлення про підозру у вказаних кримінальних провадженнях не приймалося.

Разом з тим, з Рішенням першого заступника керівника прокуратури № 10 Кучером В.О про те, що не зібрано достатніх доказів для прийняття постанови про підозру позивач не згоден, та вважає, що прокурор Кучер В.О. взагалі не мав права розглядати клопотання потерпілого та приймати будь-яке процесуальне рішення в досудовому розслідуванні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини ж, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 КАС України).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині другій статті 19 КАС України, а саме справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об`єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції (пункти 1, 2, 3, 4).

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Водночас, компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

В Рішенні Конституційного Суду України N 6-рп/2001 від 23 травня 2001 зазначено, що кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Аналогічна позиція висвітлена в спільному Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2011 № 334/8/13-11.

В даному випадку позивачем, як потерпілим у кримінальному провадженні №0010833 від 09.10.2018 за ч. 1 ст. 382 КК України, оскаржується рішення першого заступника прокурора Київської місцевої прокуратури №10 Кучера ВО. від 05 листопада 2020 року щодо відмови у прийнятті постанови про підозру у зв`язку з недостатністю доказів у цьому кримінальному провадженні.

Відтак, спірні відносини між сторонами в даній справі не є управлінськими та за своєю правовою природою знаходяться у сфері регулювання кримінально-процесуального закону, а тому оскарження такого рішення має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

В інакшому б випадку, захист прав позивача, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 КАС України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшла заява, перевірити дотримання відповідачем приписів, установлених кримінально-процесуальним законодавством.

Однак, адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав. Вирішення спірних питань, заявлених позивачем, знаходиться поза межами компетенції адміністративного суду.

За таких обставин, правомірність оскаржуваного рішення відповідача належать до розгляду в порядку кримінального судочинства та не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на заявлені позивачем вимоги та наведені на їх обґрунтування доводи, а також беручи до уваги положення законодавства, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позивачем фактично оскаржується рішення, яке є предметом розгляду суду у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 19, 20, 22, 160, 168, 170, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №10 про визнання рішення неправомірним.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: