Справа № 640/21336/19
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 листопада 2020 року

Київ

справа №640/21336/19

адміністративне провадження №К/9901/30824/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.

перевіривши матеріали касаційної скарги Антимонопольного комітету України

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року

у справі №640/21336/19

за позовом Служби автомобільних доріг в Одеській області

до Антимонопольного комітету України

за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудцентр»

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Служба автомобільних доріг в Одеській області звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 26 вересня 2019 року №13746-р/пк-пз в частині зобов`язання Служби автомобільних доріг в Одеській області скасувати рішення про відхилення тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудцентр» за процедурою закупівлі - «ДК 021:2015:45233142-6 - Ремонт доріг», оголошення про проведення якої оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу № UA-2019-06-25-002307, з метою усунення порушень, які викладені у мотивувальній частині рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України задоволено частково; скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року та закрито провадження у цій справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме з підстав порушення судом першої інстанції правил юрисдикції адміністративних судів.

16 листопада 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Антимонопольного комітету України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року у справі №640/21336/19.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).

Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.

Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд першої інстанції, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з цим, у касаційній скарзі скаржник посилається на те, що оскільки цій справі скаржником виступає державний орган із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель, а судом апеляційної інстанції зроблено помилкові висновки, які в подальшому можуть мати негативний вплив на практику здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади, розгляд даної касаційної скарги буде мати фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики у сфері публічних закупівель.

Також відповідачем зауважено, що він позбавлений можливості спростувати обставини, які встановлені оскарженими судовими рішеннями при розгляді іншої справи, оскільки предметом спору у даній справи є рішення центрального органу виконавчої влади, прийняте за результатами конкретної справи.

Проаналізувавши зміст та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлений можливості спростувати обставини, які встановлені оскарженими судовими рішеннями при розгляді іншої справи, тобто про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а» та «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім цього, в касаційні скарзі Антимонопольний комітет України, посилаючись на приписи частини першої статті 353 КАС України, вказує на те, що:

- судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, зокрема, застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду у справі, яка не є аналогічною та не стосується даних правовідносин, що в свою чергу призвело до постановлення судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі;

- справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання, хоча відповідачем подавалося клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки справи, які безпосередньо стосуються забезпечення потреб Держави та територіального громади не може бути віднесена до справ незначної складності. Однак, судом дане клопотання та зазначені в ньому доводи не було взято до уваги.

Отже, відповідач вважає, що в даному випадку наявні підстави, передбачені пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України, що свідчить про наявність в даному випадку підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, що з урахуванням статті 341 КАС України підлягає перевірці судом касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі відповідачем порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.

В обґрунтування такого клопотання зазначено, що копія постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року вручена скаржнику 19 жовтня 2020 року, а із касаційною скаргою відповідач звернувся до Верховного Суду 13 листопада 2020 року, що підтверджується відтиском штемпелю на поштовому конверті.

Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами.

Відповідно до вимог частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

За наведених обставин, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.

Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкриті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 330, 334 КАС України в редакції Закону № 2147-VІІІ, Суд-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Антимонопольного комітету України про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.

3. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року у справі №640/21336/19.

4. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.

5. Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва справу №640/21336/19.

6. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

А.Г. Загороднюк

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду