Справа № 465/3047/20
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря Волкова Н.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування своїх вимог вказав, що згідно постанови серії ЕАК № 2300934 від 26.03.2020 року на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 255 гривень штрафу, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що він 26.03.2020 року о 20 год 37 хв. у м.Львові по вул. Городоцька, 2, керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті доріг не виконав вимогу дорожнього знаку 3.22 «Поворот праворуч заборонений», здійснив поворот праворуч, чим порушив п. 8.4.в ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Зазначає, що був зупинений екіпажем поліції без причини на це, попросив після цього надати йому документи для встановлення особи, після чого попрямував до екіпажу патрульної поліції; повернувшись повідомив, що розгляд його справи завершено. Окрім цього, позивач вказує, що всупереч вимогам законодавства, йому не було роз`яснено його прав та обов`язків. Вважає дії інспектора незаконними, а постанову протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без з руху з підстав несплати позивачем судового збору. Вказані недоліки були усунуті позивачем у строк, визначений судом в даній ухвалі.

У направленому на адресу суду відзиві на позов представник відповідача УПП у Львівській області ДПП зазначає, що зазначені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності і спрямовані на формування хибної думку суду щодо обставин справи, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що інспектор Коваль Ю.Є. пояснив позивачу суть скоєного адміністративного правопорушення, повідомив про розгляд справи про адміністративне правопорушення, ознайомив його з правами відповідно до ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та надав можливість скористатись своїми правами, що позивач і зробив- надавши усі пояснення по суті скоєного правопорушення. Окрім цього, як зазначає представник відповідача в поданому відзиві, позивач не заперечує того факту, що він проїхав ділянку дороги, де встановлений знак 3.22 ПДР.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення повістки про виклик до суду на електронну адресу Управління патрульної поліції у Львівській області.

У зв`язку з тим, що учасники справи в судове засідання не з`явились, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення від 26.03.2020 серії ЕАК № 2300934 ОСОБА_1 26.03.2020 року о 20 год 37 хв. у м.Львові по вул. Городоцька, 2, керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті доріг проспект В.Чорновола та вул. Городоцька в м.Львові не виконав вимогу дорожнього знаку 3.22 «Поворот праворуч заборонений», здійснив поворот праворуч, чим порушив п. 8.4.в ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 8.4.в ПДР України, дорожні знаки, відповідно до Додатку 1 поділяються на групи: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі

Факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2300934 від 26.03.2020, відеозаписом скерованим на адресу суду представником відповідача на CD диску.

Так, з долученого відеозапису вбачається, що позивач здійснив поворот праворуч з пр. Чорновола на вул.Городоцьку в м.Львові, не виконавщи при цьому вимогу дорожнього знаку 3.22 «Поворот праворуч заборонений»

Як вбачається з позовної заяви, позивач, як на підставу скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності покликається на те, що інспектор без причин зупинки попросив надати йому документи для встановлення особи, не роз`яснив йому прав передбачених ст.63 КУ та ст. 268 КУпАП. Такі твердження позивача повністю спростовується долученим відповідачем відеозаписом (папка 01057 час 20:39:30) з якого вбачається, що інспектор представився, пояснив причину зупинки та роз`яснив водієві його права під час розгляду справи.

Окрім цього, додатково слід зазначити, що не відповідають дійсності і твердженння водія в частині наступного. Так, позивач зазначає, що він з інспектором попрямували до перехрестя, щоб переконатись, що на перехресті пр.Свободи та вул.Городоцької такого знаку немає, коли вони підійшли до перехрестя, то переконались , що такого знаку на перехресті не має, на що інспектор сказав, що такий знак стоїть на пр.Чорновола, а позивач по пр.Чорновола не їхав.

Разом з тим, з дослідженого відео вбачається, що позивач після зупинки заперечував, що відповідний заборонний знак встановлений на перехресті, у зв`язку з чим позивач та інспектор дійсно попрямували до перехрестя, де інспектор вказав на встановлений заборонний знак. Побачивши наявність такого знаку, позивач почав сперечатись з інспектором щодо дії цього знаку, зазначаючи, що він в будь-якому випадку мав право повертати на право; потім, жестами вказував, що він взагалі можливо виїжджав з бічної вулиці, відтак можливо міг і не бачити цей знак. З вказаного відео вбачається, що позивач жодного разу не заперечував того, що він не керував ТЗ по пр.Чорновола. Більш того, на даному відрізку дороги позивач не міг виїжджати з іншого перехрестя (наприклад із пр.Свободи), оскільки на цій ділянці дороги встановлений односторонній рух.

Відтак, твердження позивача повністю спростовуються наданим відповідачем відеозаписом вказаних подій.

Відповідно до положень частини 1 статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

З врахуванням роз`яснень рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596-VIII, внесені зміни в правові норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема доповнено статтю 258 КУпАП частиною 2, відповідно до якої визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Крім цього Законом викладено у новій редакції частину 4 названої статті 258 КУпАП, відповідно до якої передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 згідно розділу III пунктів 1, 2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З наведеного вбачається, що уповноважений працівник Національної поліції має право виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, розгляд яких віднесено до його компетенції, на місці вчинення адміністративного правопорушення, а тому дії працівника поліції по складенню постанови при виконанні ним своїх обов`язків є такими, що випливають з його посадових обов`язків.

Згідно ч.1 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7)

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем були дотримані, оскільки постанова винесена іспектором за наявності достатніх та обгрунтованих доказів вини позивача.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову повністю довів правомірність свого рішення, надавши суду наявні у нього документи та матеріали, що є доказами у даній справі, які повністю спростовують твердження позивача щодо неправомірності та незаконності спірної постанови.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні

Таким чином, у відповідності до положень ст. 256 КУпАП відповідачем розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КУпАП, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Постанову отримано позивачем засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією конверту, надісланим УПП у Львівській області ДПП.

Суд оцінивши всі надані суду позивачем та відповідачем докази в їх сукупності, приходить до висновку, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2300934 від 26.03.2020 є законною та обгрунтованою, відтак, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Керуючись ст.2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 286, 293, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя Марків Ю.С.