Справа № 160/12080/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 160/12080/19

адміністративне провадження № К/9901/30058/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі №160/12080/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення грошового забезпечення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність протиправною бездіяльність відповідачів щодо несвоєчасного поновлення на посаді та не виплати ОСОБА_1 старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області грошового забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі 160/2904/19, в результаті чого утворився вимушений прогул, за період з 04 липня 2019 року по 24 вересня 2019 року в розмірі 26125,52 грн, з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб 4702,59 грн та невиплати суми 6486,33 грн, що підлягала одночасній компенсації податку на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі 160/2904/19;

- стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, (а в разі закінчення реорганізації - правонаступника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області) на користь ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області грошове забезпечення за час затримки виконання рішення за період з 04 липня 2019 року по 24 вересня 2019 року в сумі 26125,52 грн, з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб 4702,59 грн та суму 6486,33 грн., що підлягала одночасній компенсації податку на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі 160/2904/19.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року позов задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 компенсації суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4702, 59 грн та стягнення з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області компенсації суми податку на доходи фізичних осіб в сумі 4702, 59 грн. В задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна фіскальна служба України звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності- як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв`язку зі звільненням з якої виник цей спір (старший оперуповноважений з особливо важливих справ другого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Дніпропетровській області Головного управління ДФС у Дніпропетровській області), не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України, є справою незначної складності.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Оскільки касаційна скарга Державної фіскальної служби України подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, яка розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі №160/12080/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення грошового забезпечення.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк