Справа № 620/4808/20
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Чернігів Справа № 620/4808/20

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладену в листі від 29.09.2020, щодо не зарахування в пільговий стаж період роботи ОСОБА_1 в Бахмацькому ордені Леніна бурякорадгоспі, з 12.05.1987 по 07.05.1996;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати в стаж роботи, що дає право на пенсію за віком, на пільгових умовах, період роботи ОСОБА_1 в Бахмацькому ордені Леніна бурякорадгоспі, з 12.05.1987 по 07.05.1996, та призначити пенсію за віком, на пільгових умовах, ОСОБА_1 , з 29.04.2020.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 27.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

Судове засідання здійснювалося в порядку, передбаченому статтею 263 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так судом встановлено, що позивачу 29.04.2020 виповнилося 55 років і він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 10.08.2020 № 2500-0346-8/29270 відповідач повідомив позивачу, що при опрацюванні документів, було встановлено, що первинні документи за період роботи, з 12.05.1987 по 07.05.1996, на підприємстві відсутні, тому підтвердити факт роботи на посаді тракториста-машиніста, що безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції, неможливо. Відповідно до поданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж становить 40 років 2 місяці 14 днів, пільговий стаж - 9 років 5 місяців 21 день, тому права на пільгову пенсію позивач не має (а.с.14).

Листом від 01.09.2020 № 2500-0301-8/32361 відповідач повідомив позивачу, що Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії, на пільгових умовах, або за вислугу років прийнято рішення від 31.08.2020 №45 про підтвердження стажу роботи на посаді тракториста з 08.05.1996 по 31.03.1998 та з 01.05.1998 по 31.12.2003 (а.с.15).

Листом від 29.09.2020 відповідач повідомив позивачу, що його загальний страховий стаж становить 40 років 2 місяці 14 днів, пільговий стаж - 17 років 0 місяців 15 днів, тому права на пільгову пенсію позивач не має. До пільгового стажу не зарахований період роботи з 12.05.1987 по 07.05.1996 в Бахмацькому ордена Леніна бурякорадгоспі, оскільки первинні документи за цей період роботи на підприємстві відсутні (а.с.16).

Не погоджуючись з рішеннями про відмову щодо зарахування до стажу періоду роботи, з 12.05.1987 по 07.05.1996, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У свою чергу правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Як вбачається з предмету спору дослідженню підлягає правомірність рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи позивача, з 12.05.1987 по 07.05.1996, в Бахмацькому ордена Леніна бурякорадгоспі до пільгового страхового стажу позивача та як наслідок правомірність відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).

Як встановлено судом, для призначення пенсії за віком, на пільгових умовах, позивачем надано відповідачу трудову книжку від 15.04.1983 НОМЕР_1 (а.с.7-10), з якої випливає, зокрема, що ОСОБА_1 12.05.1987 був прийнятий на роботу трактористом 3 класу відділення ім. Щорса Бахмацького ордена Леніна бурякорадгоспу (наказ від 14.05.1987 №71), а 07.05.1996 звільнений з роботи (протокол №2-А від 10.04.1996).

Записи трудової книжки ОСОБА_1 виконані чітко, зрозуміло, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказу та протоколу, на підставі яких вони внесені, підпис уповноваженої особи та печатку підприємства.

Крім того необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Слід також зазначити, що задля підтвердження трудового стажу позивачем додатково подано відповідачу довідку СТОВ «Надія» від 31.01.2020 №21 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком, на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; довідку СТОВ «Надія» від 31.01.2020 №19, засвідчену копію наказу №71 від 15.05.1987 про прийняття на роботу в Бахмацький ордена Леніна бурякорадгосп та завірену копію протоколу №2-А від 10.04.1996 засідання правління КСПП «Бахмацький» про звільнення з роботи, з яких вбачається, що, у період з 12.05.1987 по 07.05.1996 позивач працював протягом повного польового періоду в рослинництві на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва в Бахмацькому ордена Леніна бурякорадгоспі, яке реорганізоване в КСПП «Бахмацький», а СТОВ «Надія» є його правонаступником. Вказані записи засвідчені печаткою СТОВ «Надія» (а.с.20, 22-26).

Окрім того суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Також суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція підтримана і Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача, що подані ним документи в сукупності підтверджують факт, що в період, з 12.05.1987 по 07.05.1996, він працював на посаді тракториста-машиніста в Бахмацькому ордена Леніна бурякорадгоспі.

Незважаючи на подані позивачем документи, на підтвердження роботи у спірний період, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні в пільговий стаж період роботи в Бахмацькому ордена Леніна бурякорадгоспі з 12.05.1987 по 07.05.1996.

Виходячи з вищевказаного, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував період роботи позивача в Бахмацькому ордені Леніна бурякорадгоспі, з 12.05.1987 по 07.05.1996 до пільгового страхового стажу.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Підпунктом 3 пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV також встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Судом встановлено, що позивачу 29.04.2020 виповнилося 55 років, його загальний страховий стаж становить 40 років 2 місяці 14 днів та на момент подання ним заяви до відповідача про призначення пенсії за віком, на пільгових умовах, позивач мав більше 20 років стажу роботи трактористом-машиністом, безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції в радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, що свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні відповідної пенсії.

Визначаючись щодо дати, з якої слід призначити позивачу пенсію за віком, на пільгових умовах, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, на пільгових умовах. 29.04.2020 та з цієї дати просить суд зобов`язати відповідача призначити йому відповідну пенсію, то призначення пенсії за віком, на пільгових умовах, позивачу має відбутися саме з 29.04.2020 - дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Окремо суд акцентує увагу, що відповідачем не надано відзиву щодо заявлених позовних вимог із підтверджуючими документами, які спростовують доводи позивача.

Згідно з частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Як видно із матеріалів справи, ухвалою від 27.10.2020 відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Вказана ухвала та адміністративний позов з додатками отримано уповноваженим представником відповідача 05.11.2020, що підтверджується розпискою (а.с.37), відтак кінцевий термін подання відзиву збіг 19.11.2020. Однак ні станом на 19.11.2020, ні на день ухвалення судом рішення у справі такого відзиву не надійшло, що кваліфікується судом, як визнання позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірності своїх дій та рішень.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову повністю, суд вважає за необхідне стягнути, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладену у листі від 29.09.2020 щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи в Бахмацькому ордена Леніна бурякорадгоспі, з 12.05.1987 по 07.05.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати стаж роботи, що дає право на пенсію за віком, на пільгових умовах, період роботи ОСОБА_1 в Бахмацькому ордена Леніна бурякорадгоспі, з 12.05.1987 по 17.05.1996, та призначити пенсію за віком, на пільгових умовах, ОСОБА_1 , з 29.04.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ - 21390940).

Суддя В.В. Падій