Справа № 640/20625/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бабенка К.А. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Олексієнко Т.В.,

представника відповідача: - Диби Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.11.2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.11.2018 року, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення від 20.11.2018 року № ;

- податкове повідомлення - рішення від 20.11.2018 р. № ;

- податкову вимогу від 20.11.2018 р. № 367;

- податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 р. № ;

- податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 р. № ;

- податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 р. № ;

- податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 р. № ;

- податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 р. №;

- податкове повідомлення-рішення без номера та без дати на суму 170 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач та відповідач звернулись з апеляційними скаргами. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Головне управління ДПС у м. Києві в апеляційній скарзі просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у м. Києві просить замінити Головне управління державної фіскальної служби у м. Києві правонаступником.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Відповідно до п.12 постанови КМ України від 20.10.2011 року № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності Актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року № 682-р вирішено про можливість забезпечення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладеного на Державну податкову службу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та замінити Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Відзиви на апеляційні скарги від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 20.11.018 року № , та б/н є протиправними та підлягають скасуванню, адже відповідачем не надано доказів, що стали підставою для винесення вказаних податкових повідомлень - рішень (не надано копій платіжних документів за якими кошти були виплачені гр.. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), крім того у позивача був відсутній обов`язок з подання декларації з ПДВ за лютий 2016 року, втім, з наявних матеріалів справи не можливо встановити зв`язок між понесеними витратами та господарською діяльністю позивача, у зв`язку з чим висновок контролюючого органу про відсутність підстав для включення вказаних видатків до складу задекларованих витрат є обґрунтованим.

Колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 29.12.2015 р.; перебуває на обліку в якості платників податків у Головному управлінні ДПС у м. Києві, ДПІ у Дніпровському районі; Код КВЕД 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, пп. 13.1.2 п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДФС у м. Києві №12896 від 28.08.2018 р. та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 р., проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період 29.12.2015 року по 31.12.2017 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 29.12.2015 року по 31.12.2017 року, про що складено акт від 17.10.2018 р. №4109/26-15-42-04-30-.

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення:

пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 р.;

пп. 177.4.1, 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 197 380, 56 грн., у т.ч. за 2016 р. - 151 568, 29 грн., за 2017 р. - 45 812, 27 грн.;

п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір на загальну суму 16 448, 38 грн., в тому числі за 2016 рік - 12 630, 69 грн., за 2017 рік - 3 817, 69 грн.;

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з виплачених доходів фізичним особам на загальну суму 2 520 грн. (жовтень 2016 р. - 1800 грн., вересень 2017 р. - 720 грн.);

п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано та не утримано з виплачених сум доходу фізичним особам військовий збір на загальну суму 210 грн., в тому числі за 2016 рік - 150 грн., за 2017 рік - 60 грн.;

ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 141 415, 28 грн., в т.ч. за 2016 р. у сумі 86 141 грн., за 2017 р. - 55 274, 28 грн.;

ст. 6 п. 2 пп. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого не подано звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2015 р.;

п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 275 654 грн., у т.ч., за 2016 р.: травень - 7771 грн., червень 10894 грн., липень 20171 грн., серпень 9292 грн., вересень 102202 грн., жовтень 25 769 грн., листопад 26 962 грн., грудень 24 904 грн., 2017 р.: лютий 5893 грн., березень 13506 грн., квітень 3303 грн., травень 7098 грн., червень 3718 грн., липень 5000 грн., серпень 3043 грн., вересень 79 грн., жовтень 2895 грн., грудень 3154 грн.;

а) п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 р.;

п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) на фізичних осіб за ІІ-ІІІ квартали 2016 р., несвоєчасне подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за IV квартал 2016 р.;

пп.16.1.7 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП.

До вказаних висновків контролюючий орган дійшов з таких підстав.

Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій встановлено порушення пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 р. (п. 2.1.1).

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних зі здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації, встановлено їх завищення на загальну суму 1 096 558, 64 грн., в т.ч., у 2016 р. - 842 046, 05 грн., 2017 р. - 254 512, 59 грн., у зв`язку з ненаданням документів, які свідчать про їх використання у підприємницькій діяльності з метою отримання доходу, згідно з наведеним переліком: 2016 р. - придбання бензину марки А-95 для власного легкового транспортного засобу, будівельні матеріали (цемент та бетон), запчастини та витратні матеріали, спецодяг, послуги з оренди бетононасосу марки МВП 1609 D MRIYA за договором оренди №01/08-1 від 01.08.2016 р. з ТОВ БРК "Сем", транспорті послуги; 2017 р. - придбання бензину марки А-95 для власного легкового транспортного засобу, будівельні матеріали (цемент та бетон), запчастини та витратні матеріали, придбання станини, двигуна, глибинного вібратора, транспортних послуг.

Згідно з наданими документами неможливо встановити, які саме критерії слугували необхідністю та доцільністю використання у господарській діяльності вищевказаних товарів і послуг, так як відсутні договори, заявки на транспортні послуги та товарно-транспортні накладні щодо виду та кількості товару, який перевозився, акти щодо використання та заміни витратних матеріалів та запчастин, розрахунки амортизації, тощо.

Таким чином, в порушення вимог п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за 2016-2017 роки на загальну суму 1 096 558, 64 грн. (п. 2.1.3)

За результатами перевірки чистий оподатковуваний дохід за 2016 р. складає 886 372, 34 грн., за ставкою 18% податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб становить 159 547, 02 грн., тоді як ФОП ОСОБА_1 визначив до сплати податок у сумі 7 978, 73 грн., що свідчить про його заниження на 151 568, 29 грн.

За результатами перевірки чистий оподатковуваний дохід за 2017 р. складає 289 646, 89 грн., за ставкою 18% податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб становить 52 136, 44 грн., тоді як ФОП ОСОБА_1 визначив до сплати податок у сумі 6 324, 17 грн., що свідчить про його заниження на 45 812, 27 грн. (п. 2.1.5).

В результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п. 2.1.3 та 2.1.4 акту, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2016 р. та 2017 р., на який нараховується військовий збір, а саме: за 2016 р. - на суму 12 630, 69 грн. та 2017 р. на суму 3 817, 69 грн. (п. 2.2)

Перевіркою дотримання самозайнятою особою обов`язків щодо подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) встановлено порушення вимог п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, а саме - не було подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утримуваного з них податку (форма №1ДФ) за ІІ-ІІІ квартали 2016 р., в яких не відображено виплачені суми доходу за договором цивільно-правового характеру фізичній особі ОСОБА_4 (код НОМЕР_2 ) в розмірі 2 900 грн.

Також перевіркою встановлено несвоєчасне подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) за IV квартал 2016 р. (п. 2.3.2)

Перевіркою встановлено виплату гр. ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 ) 07.10.2016 р. готівкових коштів з розрахункового рахунку через касу банка у розмірі 10 000 грн. та 11.09.2017 р. готівкових коштів гр. ОСОБА_3 (код НОМЕР_4 ) у розмірі 4 000 грн.

Таким чином, отримані фізичними особами кошти вважаються виплатами на користь таких фізичних осіб та відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

В порушення вказаних положень ФОП ОСОБА_1 як податковим агентом не було утримано та перераховано до бюджету податок з доходу фізичних осіб за 2016 р. у розмірі 1800 грн. та 2017 р. - 720 грн. (18%), не утримано та не перераховано військовий збір в розмірі 150 грн. за 2016 р. та 60 грн. за 2017 р. (п. 3.3)

За наслідками перевірки встановлено порушення ст. 6 п. 2 пп. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого не подано звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2015 р. (п. 2.4.2)

Перевіркою встановлено, що у періоді з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. ФОП ОСОБА_1 придбавав товари та послуги, які не відносяться до його господарської діяльності. Отримані податкові накладні на товари та послуги включені до податкового кредиту підприємця у відповідних періодах на загальну суму 227 966 грн. у 2016 р. та 48 419, 56 грн. у 2017 р. згідно з наведеним переліком (п. 2.5.1)

Перевіркою встановлено порушення вимог а) п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 р.

06.11.2018 р. позивачем подано заперечення до акту перевірки, частково враховані згідно з листом Головного управління ДФС у м. Києві від 15.11.2018 р. №73658/К/26-15-42-04-27.

Зокрема, контролюючий орган погодився з позивачем щодо необґрунтованості висновків акту перевірки щодо неправомірності включення до складу витрат платіжних доручень, якими позивач сплачував ТОВ БРК "Сем" за оренду бетононасосу і обов`язку донарахування ПДВ з цього приводу; неправомірності включення до складу витрат платіжних доручень, якими позивач сплачував за послуги транспортування і обов`язок донарахування ПДВ з цього приводу; неправомірне включення до складу витрат платіжних доручень, якими оплачено бетон і цемент та обов`язок донарахування ПДВ з цього приводу.

П. 2.1.3 акту перевірки викладено у новій редакції, а саме: перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних зі здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації, встановлено їх завищення на загальну суму 1 347 310, 61 грн., в т.ч. по періодах, 2016 р. - 815 818, 42 грн., 2017 р. - 531 492, 19 грн.

Цим же листом визначено додатково порушення щодо неправомірного включення до витрат витрати на придбання дизельного палива у 2016 р. на суму 612 174, 75 грн., у 2017 р. - 412 192, 6 грн., оскільки не надано документів, які б підтверджували зв`язок цих витрат з господарською діяльністю.

Згідно з відкоригованими висновками акту перевірки встановлено порушення:

пп.49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 р.;

пп. 177.4.1-177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 195 772, 42 грн., у т.ч. за 2016 р. - 122 371, 76 грн., за 2017 р. - 73 399, 66 грн.;

п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір на загальну суму 16 841, 39 грн., в тому числі за 2016 рік - 10197, 73 грн., за 2017 рік - 6 643, 66 грн.;

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з виплачених доходів фізичним особам на загальну суму 2 520 грн. (жовтень 2016 р. - 1800 грн., вересень 2017 р. - 720 грн.);

п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано та не утримано з виплачених сум доходу фізичним особам військовий збір на загальну суму 210 грн., в тому числі за 2016 рік - 150 грн., за 2017 рік - 60 грн.;

ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 182 862, 78 грн., в т.ч. за 2016 р. у сумі 86 141 грн., за 2017 р. - 96 721, 78 грн.;

п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 247 755 грн., у т.ч., за 2016 р.: березень 21572 грн., квітень 29 375 грн., травень - 12 146 грн., червень 14960 грн., липень 34 728 грн., вересень 11 288 грн., жовтень 4 589 грн., листопад 17 848 грн., грудень 4 857 грн., 2017 р.: лютий 763 грн., березень 15 492 грн., травень 3 249 грн., червень 5 549 грн., липень 7 998 грн., серпень 13 755 грн., вересень 13 488 грн., жовтень 12 846 грн., листопад 5 748 грн., грудень 17 513 грн.;

а) п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 р.;

п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) на фізичних осіб за ІІ-ІІІ квартали 2016 р., несвоєчасне подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за IV квартал 2016 р.;

пп.16.1.7 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП. За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 20.11.2018 р.:

№ , згідно з яким за порушення п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України позивачу донараховано податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 309 693, 75 грн., в т.ч. 247 755 грн. основного зобов`язання та 61 938, 75 грн. штрафних санкцій;

№ , згідно з яким за порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 244 715, 53 грн., в т.ч. 195 772, 42 грн. основного зобов`язання та 48 943, 11 грн. штрафних санкцій;

№, згідно з яким за порушення пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, на суму 4274, 34 грн., в т.ч., 2520 грн. основного зобов`язання, 810 грн. штрафу та 944, 34 грн. пені;

№, згідно з яким за порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України позивачу збільшено зобов`язання з військового збору в розмірі 21 051, 74 грн., в т.ч., 16 841, 39 грн. основного зобов`язання та 4210, 35 грн. штрафних санкцій;

№, згідно з яким за порушення пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, п. 179.1 ст. 177 Податкового кодексу України з урахуванням пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України позивачу нараховано штраф у розмірі 170 грн.;

№, згідно з яким за порушення пп.16.1.7 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України позивачу нараховано штраф у розмірі 170 грн.;

№б/н, згідно з яким за порушення п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України з врахуванням пп.49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України позивачу нараховно штраф в розмірі 170 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.11.2018 р., згідно з яким за порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, ст. 7, ч. 11 ст. 8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 26 900, 38 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2018 р. № 367, яким позивачу виставлено до сплати недоїмку в розмірі 182 862, 78 грн. зі сплати збору та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважаючи вищевказані податкові повідомлення - рішення, рішення по застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України (в редакції станом на 17.10.2018 р.) контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Згідно п.77.1, 77.2 ст. 77 Податкового Кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп.13.1.2 п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI органи доходів і зборів мають право: 2) проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Документальна планова виїзна перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період 29.12.2015 року по 31.12.2017 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 29.12.2015 року по 31.12.2017 року, про що складено акт від 17.10.2018 р. №4109/26-15-42-04-30-, проведена на підставі пп. 20.1.4 п. 201. ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, пп.13.1.2 п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказу Головного управління ДФС у м. Києві №12896 від 28.08.2018 р. та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 р., тобто, з передбачених законодавством підстав.

Згідно з п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Згідно з п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно з п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У даному випадку позивачем подано заперечення на акт перевірки з додатковими документами (тобто, попередньо акт перевірки ним було отримано), і була забезпечена його участь у розгляді заперечень, у зв`язку з чим, доводи позивача щодо порушення строків скерування йому документів не може братися колегією суддів до уваги, оскільки на висновки акту перевірки по суті це не впливає.

Щодо твердження позивача про проведення перевірки в приміщенні контролюючого органу, а не за місцем знаходження позивача, то згідно зі змістом акту перевірки в ньому зазначено про те, що її проведено з відома ФОП ОСОБА_1 та за його згодою в приміщенні ГУ ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лескова, 4 (арк. 2), в апеляційній скарзі позивачем не заперечено та не спростовано висновки суду першої інстанції в цій частині.

Щодо висновків акту перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень по суті, варто зазначити наступне.

1. Податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2018 року.

Згідно з вказаним рішенням за порушення пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України з урахуванням пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України позивачу нараховано штраф у розмірі 170 грн.

Відповідно до п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу, подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно з пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно з п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 29.12.2015 р., в той же день взятий на податковий облік, відповідно, на нього поширюється обов`язок з подання податкової звітності за 2015 р., незважаючи на те, що фактично до завершення 2015 року господарську діяльність він не проводив.

Зокрема, п. 179.2 ст. 179 Податкового кодексу України визначає випадки, коли податкова декларація не подається, і відсутність факту ведення господарської діяльності до таких випадків не відноситься.

Згідно зі змістом декларації про майновий стан і доходи, вона є загальною щодо майнового стану і доходів фізичної особи незалежно від того, чи вона проводить господарську діяльність чи ні, тобто, навіть за відсутності факту ведення господарської діяльності у 2015 р., проте отримання будь-яких доходів як фізичною особою, декларація мала подаватися позивачем.

З огляду на викладене, висновок контролюючого органу щодо наявності у позивача обов`язку подавати декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік незалежно від ведення господарської діяльності у 2015 року є обґрунтованим.

Згідно з п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З врахуванням викладеного в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

2. Податкове повідомлення-рішення №б/н та дати на суму 170 гривень.

Згідно з вказаним рішенням за порушення п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України з врахуванням пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України позивачу нараховно штраф в розмірі 170 грн.

Згідно з п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом з податку на додану вартість є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Згідно з матеріалами справи позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві 01.02.2016 р. (свідоцтво НОМЕР_8).

Також згідно зі змістом акту перевірки перші задекларовані позивачем зобов`язання з ПДВ датуються квітнем 2016 р.

У разі якщо платником податку господарська діяльність протягом звітного (податкового) періоду не проводилась та відсутні показники, які підлягають декларуванню (в тому числі суми від`ємного значення попередніх періодів), то податкова декларація з ПДВ за такий звітний (податковий) період на підставі п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платником може не подаватися.

Вказана позиція, зокрема, відображена у листі ДФС від 24.11.2015 р. № 25043/6/99-99-19-03-02-15, на який посилається позивач.

За таких обставин висновок контролюючого органу щодо наявності обов`язку подавати декларацію з ПДВ за лютий 2016 року не може бути визнаний обґрунтованим, і вказане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідачем в апеляційній скарзі вказаного висновку суду першої інстанції не спростовано.

3. Податкові повідомлення-рішення №, № від 20.11.2018 року.

Згідно з вказаними рішеннями позивачу збільшено податкове зобов`язання з єдиного внеску, військового збору та застосовано штрафні санкції за порушення позивачем як податковим агентом пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України у зв`язку з неутриманням та перерахуванням до бюджету податок з доходу фізичних осіб за 2016 року за наслідками виплати коштів гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 .

Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Позивач зазначає, що кошти з розрахункового рахунку через касу банка у розмірі 10 000 грн. та 11.09.2017 р. у розмірі 4 000 грн. він отримував особисто, тоді як гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 є касирами, зазначеними у платіжних документах.

До матеріалів справи не додано копій відповідних платіжних документів, тому у суду відсутні можливості вивчити їх зміст та становити, хто є отримувачем коштів за ними.

В апеляційній скарзі Головним управлінням ДПС у м. Києві наголошено, що позивачем протиправно не надано довідки з Приватбанку щодо належності зазначених вище громадян до працівників цієї установи, проте, відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, втім відповідачем свого обов`язку не виконано, не надано суду апеляційної інстанції жодного обґрунтування чи доказів на підтвердження правомірності винесення спірних податкових повідомлень - рішень.

З огляду на викладене, податкові повідомлення-рішення №, №, згідно з якими позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, на суму 4274, 34 грн., в т.ч., 2520 грн. основного зобов`язання, 810 грн. штрафу та 944, 34 грн. пені, 201 грн. військового збору у сумі 67,50 грн. штрафних санкцій та 78, 69 грн. пені є протиправним та підлягають скасуванню.

4. Податкові повідомлення-рішення № , №, № від 20.11.2018 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) № 367. Вказаними рішеннями позивачу збільшено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, військового збору, єдиного внеску за 2016-2017 років.

Зокрема, контролюючий орган дійшов висновку про неправомірне формування позивачем витрат, на які зменшено оподатковуваний дохід, що є підставою для його збільшення, донарахування податкових зобов`язань з податку на доходу фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску.

Згідно з п.176.1 ст. 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Згідно з п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 16 прим 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно з п.1, 4 ч.2 ст. 6, п.2 ч.1 ст. 7, п.8 ст. 9 Закону №2664-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Єдиний внесок нараховується: 2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

З матеріалів справи, а саме з висновку акту перевірки встановлено завищення витрат на загальну суму 1 096 558, 64 грн., в т.ч., у 2016 р. - 842 046, 05 грн., 2017 р. - 254 512, 59 грн., у зв`язку з ненаданням документів, які свідчать про їх використання у підприємницькій діяльності з метою отримання доходу, згідно з наведеним переліком: 2016 р. - придбання бензину марки А-95 для власного легкового транспортного засобу, будівельні матеріали (цемент та бетон), запчастини та витратні матеріали, спецодяг, послуги з оренди бетононасосу марки МВП 1609 D MRIYA за договором оренди №01/08-1 від 01.08.2016 р. з ТОВ БРК "Сем", транспорті послуги; 2017 р. - придбання бензину марки А-95 для власного легкового транспортного засобу, будівельні матеріали (цемент та бетон), запчастини та витратні матеріали, придбання станини, двигуна, глибинного вібратора, транспортних послуг.

Відповідачем, як в відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі наголошено, що згідно з наданими документами неможливо встановити, які саме критерії слугували необхідністю та доцільністю використання у господарській діяльності вищевказаних товарів і послуг, так як відсутні договори, заявки на транспортні послуги та товарно-транспортні накладні щодо виду та кількості товару, який перевозився, акти щодо використання та заміни витратних матеріалів та запчастин, розрахунки амортизації, тощо.

При цьому, згідно з листом Головного управління ДФС у м. Києві від 15.11.2018 р. №73658/К/26-15-42-04-27 про розгляд заперечень до акту перевірки встановлено, що сплачені у 2016 року платежі ТОВ «БРК «СЕМ» за оренду бетононасосу марки MRIYA 1609D у розмірі 290 000 грн. з ПДВ, включаються до складу витрат за 2016 р.; також підтверджено правомірність включення до складу витрат витрати на придбання бетону та цементу у 2016 р. на суму 355 000 грн., в т.ч. ПДВ 59 166,67 грн., у 2017 р. - 102 523 грн., у т.ч. ПДВ 17 087, 17 грн.; транспортних послуг по вивезенню будівельного сміття у 2016 р. на суму 198 600 грн., в т.ч. ПДВ 33 100 грн. та у 2017 р. на суму 33800 грн., в т.ч. ПДВ 5633, 33 грн.

Разом з тим, додатково встановлено безпідставне включення до складу витрат вартості дизельного пального, придбаного для заправки бетононасосів та крана-маніпулятора, тощо, на суму 612 174, 75 грн., в т.ч. ПДВ 102029, 12 грн. за 2016 р. та 412 192, 6 грн., в т.ч. ПДВ 68 698, 77 грн. за 2017 р.

Вказані висновки вплинули на перерахунок наведених у висновках акту перевірки сум донарахованих податків.

Колегія суддів не погоджується з доводами контролюючого органу в цій частині, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, протягом 2016-2017 років ФОП ОСОБА_1 займався наступними видами діяльності: надання в оренду будівельних машин і устаткування, інші будівельні і спеціальні роботи (з залученням сторонніх організацій) (п. 1.7)

Відповідно, задекларовані позивачем витрати повинні бути пов`язані з вказаними видами діяльності і підтверджуватися відповідними первинними документами.

Так, згідно з відомостями акту перевірки у власності позивача є легковий автомобіль TOYOTA CAMRY AA4241HI, зареєстрований 09.06.2017 р.

Позивачем укладено договір з ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» №31ОБКПК-1687 від 11.03.2016 р. купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток (паливно-мастильні матеріали), і витрати на придбання бензину марки А-95 включені позивачем до складу задекларованих витрат у 2016-2017 роках.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, судом першої інстанції зазначено, що згідно з матеріалами справи інформація щодо переліку об`єктів з відповідними адресами, договорами на виконання робіт, тощо, відсутня, з огляду на що висновок контролюючого органу про відсутність підстав для включення вказаних видатків до складу задекларованих витрат є правомірним.

Проте такий висновок не ґрунтується на дійсних обставинах та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV ПК України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року N 481 (далі - Порядок № 481).

Так, згідно п.5 ч.6 Порядку № 481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку, у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Як наголошується позивачем, паливо марки А-95 використовувалось власній господарській діяльності для виїздів впродовж робочого дня на об`єкти будівництва, де безпосередньо позивачем надавались певні послуги, до складу, де зберігалась техніка, здійснення контролю за використанням техніки, яка здається в оренду, доведення матеріалів, запчастин, які також використовувались у господарській діяльності.

Так, згідно з наказом від 01.02.2016 року «Про порядок використання власного автомобіля ОСОБА_1 », автомобіль номер НОМЕР_5 2014 р.в. використовувати для виїзду на об`єкти замовника послуг ФОП, місця зберігання техніки і для службових поїздок персоналу, найнятого за договорами ЦПХ ФОП ОСОБА_1 .

Пунктом 4 вказаного наказу передбачено, паливо на авто списувати згідно затверджених норм витрат і таблиці - звіту, відповідальність за ведення якої доручити ФОП ОСОБА_1 .

Наказом від 01.02.2016 року «Про затвердження норм витрат палива на легкове авто ОСОБА_1 » передбачено норму витрати палива л/100 км для авто Тойота Камри НОМЕР_5 - 12 л, крім того передбачені коефіцієнти підвищення норм витрат палива пори роботах в міських умовах, в холодну пору року тощо.

До перевірки, а також до суду першої інстанції позивачем було надано таблиці-звіт легкового автомобіля Тойота Камрі д.н.з. НОМЕР_6 , в якому позивачем зазначено: дату використання палива, кількість пройдених км за день, кількіст використаних л палива, час виїзду, маршрути, які були використані, час повернення, показання на спідометрі на момент виїзду на об`єкт будівництва та повернення з об`єкту будівництва (т.1 а.с.196 - 209).

Так, згідно з графою «маршрути» вбачається, що об`єктами, на які здійснювався виїзд були об`єкти, що розташовані за адресами: АДРЕСА_2 .

Здійснення позивачем робіт за вказаними адресами підтверджується первинними документами, що наявні в матеріалах справи, зокрема:

- відповідно до Актів виконаних робіт (надання послуг) № 62247 від 30.11.2017 року, № 56788 від 31.10.2017 року, № 51107 від 30.09.2017 року, № 45826 від 31.08.2017 року тощо послуги бетонорозподільчої стріли Schwing SPB-30 надавались позивачем по АДРЕСА_5 в м. Києві за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року (т.1 а.с.147-156);

- згідно договору № 01/02-16/1-1 від 01.02.2016 року ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) надає в оренду ТОВ «Геос-укб» (Орендар) бетононасос (надалі - засіб), для експлуатації на об`єкті: «будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціально - побутового призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_2 » (строк договору оренди - з 01.02.2016 року по 31.12.2016 року) (т.1. а.с.121 - 127);

- відповідно до додатку № 2 (договірна ціна) до договору підряду № 01/02-16-3 від 01.02.2016 року, укладеного позивачем з ТОВ «Геос-Укб», позивачем, як субпідрядником здійснювались роботи з влаштування покрівлі на об`єкті «Житлово-офісного - торгівельного комплексу з підземним паркінгом на АДРЕСА_3 » (т.1 а.с.167 - 168) тощо.

Крім того, як вбачається з Акту перевірки, перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування порушень не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено задатки з придбання бензину марки А-95 до складу задекларованих витрат.

Щодо витрат вартості дизельного пального, придбаного для заправки бетононасосів та крана-маніпулятора, варто зазначити наступне.

Згідно з залученими до матеріалів справи копіями договору оренди засобів від 01.02.2016 р. №01/02-16/1-1, укладеного позивачем з ТОВ «Геос-УКБ», позивач як орендодавець передав у платне користування на умовах оренди бетононасос до 31.12.2016 року.

Згідно списків техніки та механізмів, що передаються в оренду за вказаним договором та актами прийому-передачі засобу від 01.02.2016 р. та 01.08.2016 р. в оренду передано бетононасос «Zoomlion HBT60» та бетононасос MBP «MRIYA 1609D».

Згідно з договором суборенди транспортних засобів від 01.02.2016 р. №01/02-16, укладеним позивачем з ТОВ «Геос-УКБ», позивач як суборендодавець передав у платне користування на умовах суборенди автотранспорті засоби (вантажний автомобіль з краном-маніпулятором MAN білого кольору НОМЕР_7 , 1995 р. до 31.12.2016 р.

Згідно з калькуляцією договірної ціни до вказаних договорів до неї входять також витрати на дизельне пальне, придбане орендодавцем, списане в межах встановлених норм.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві наголошує, що зі змісті договору оренди засобів № 01/02-16/1-1 від 01.02.2016 року, заправка дизельним паливом переданих в оренду ФОП ОСОБА_1 бетононасосів не передбачено, у зв`язку з чим витрати на придбання дизпалива у 2016 році на сум у612174,75 грн. та у 2017 році на суму 412192,60 грн. підлягають виключенню з загальної суми витрат у 2016 та 2017 роках.

Втім, відповідачем та судом першої інстанції не враховано, що згідно умов договору, обов`язок надання бетононасосу для використання в справному і робочому стані покладається на Орендодавця (в той час як робота стаціонарного бетононасосу забезпечується двигунами, що працюють на дизельному паливі).

Відповідно до вищевказаного договору, а також таблиці, в якій зазначена детальна калькуляція вартості оренди бетононасосу (диференційована ціна роботи бетононасосу за 1 годину в залежності від поверху: 1-10, 11-15, 16-20, 21-25 та в залежності від цього визначено різну необхідну кількість дизпалива для здійснення відповідних робіт), до витрат позивача в ході надання в оренду бетононасосу, зокрема входять: витрати на дизельне паливо, витрати на експлуатацію, в т.ч. на підтримання його в робочому стані, ремонти, амортизацію, інші витрати пов`язані з господарською діяльністю.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок контролюючого органу та суду першої інстанції про відсутність підстав для включення вказаних видатків до складу задекларованих витрат.

Колегія суддів також наголошує, що згідно з копією наданого позивачем договору №01/03/16-1/1 від 01.03.2016 року, укладеного позивачем з ТОВ «Будівельна компанія «СТРОЙКОМ», позивач як виконавець взяв на себе зобов`язання надати послуги роботи вантажним автомобілем з краном-маніпулятором MAN білого кольору НОМЕР_7 , 1995 р., на об`єктах замовника послуг.

З Акту перевірки (а.с.32), вбачається що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (суборенодавець) надавав в суборенду ТОВ «Геос-Укб» (орендар) вантажний автомобіль з краном маніпулятором МАН НОМЕР_7 1995 р.,(договор суборенди №01/02-16 від 01.02.2016) (термін дії до 31.12.2016 р.):

- бетононасос, який використовувався ТОВ «Геос-Укб» (орендар) в будівництві за адресами :

- між АДРЕСА_4 , (договір № 01/02-16-1 від 1.02.2016, термін з 01.02.2016р. по 31.12.2016р.);

- АДРЕСА_5 , (договір № 01/0716/1 від 01.07.2016р., термін з 01.07.2016 р. - 31.12.2016 р.);

- АДРЕСА_2, (договір №01/02-16-1-1 від 01.02.2016, термін дії з 01.02.2016 року по 31.12.2016 року).

Порушень податкової дисципліни в рамках даного епізоду відповідачем встановлено не було, у зв`язку з чим незрозумілим є висновок суду першої інстанції щодо неможливості ні контролюючому органу, ні суду встановити, хто, коли і на яких підставах користувався даним засобом.

Варто також наголосити, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено та не було надано оцінці доводам контролюючого органу щодо неповязаності витрат на придбання матеріалів у ТОВ «Гіротеп» для влаштування покрівлі з господарською діяльністю позивача та, як наслідок необхідність виключення їх зі складу загальної суми витрат за перевіряємий період.

Так, в матеріалах справи міститься видаткова накладна № 298 від 19.08.2016 року, виписана постачальником - ТОВ «Гіротеп» на ім`я покупця ФОП ОСОБА_1 (згідно рахунку на оплату № 427 від 28.07.2016 року), згідно якої позивач придбав у постачальника товар на загальну суму 100 009,16 грн. в т.ч. ПДВ 16 668,19 грн.

Крім того, відповідно до відповіді ГУ ДФС у м. києві «Про розгляд заперечення на акт перевірки» контролюючим органом вказано, що до заперечення платником надані документи: видаткова накладна постачальника ТОВ «Гіротеп», договірна ціна на роботи з матеріалів. Позивачем наголошено, що покрівельні роботи виконувались на об`єктах ТОВ «Геос-УКБ», що підтверджується копією договірної ціни з вказаним товариством, відповідачем вказаного не спростовано.

З огляду на статутну діяльність позивача, придбані матеріали та характер виконуваних робіт, колегія суддів вважає доведеним факт використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача та правомірним включення понесених витрат з придбання матеріалів до складу витрат звітного періоду.

Щодо включення до складу витрат 2016 року витрат на придбання спецодягу на загальну суму 5477, 64 грн., в т.ч. ПДВ 912, 94 грн., варто зазначити, що зі змістом листа Головного управління ДФС у м. Києві від 15.11.2018 р. №73658/К/26-15-42-04-27 про розгляд заперечень до акту перевірки позивачем на підтвердження понесення вказаних витрат у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності позивачем було надано контролюючому органу копію наказу про придбання спецодягу.

Згідно ДБН А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека у будівництві» та ст.. 8 Закону України «Про охорону праці» на роботах зі шкідливими і небезпечними умовами праці, а також на роботах, пов`язаних із забрудненням, несприятливими метрологічними умовами, працівникам видаються безоплатно (за кошти роботодавця) спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту відповідно до НПАОП 0.00-4.01, НПАОП 45.2-3.01.

Як зазначено вище, наявними матеріалами справи встановлено зв`язок понесених витрат по об`єктах з відповідними адресами та договорами на виконання робіт, тощо, які виконував позивач, враховуючи характер укладених договорів та виконуваних робіт, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення витрат на придбання спец.одягу до загальних витрат оподатковуваного періоду з огляду на використання придбаного спецодягу у власній господарській діяльності позивача.

Щодо включення до складу витрат витрат на придбання запчастин та витратних матеріалів, станини, двигуна, глибинного вібратора, катаючого елемента, варто зазначити наступне.

Згідно з поясненнями позивача і наданими копіями наказів придбання вказаних запчастин та матеріалів, останні були необхідні для обслуговування основних засобів, так, у спірний період позивачем власними силами проводився ремонт:

- установки для алмазного буріння для виготовлення отворів у важкому режимі DD (власне майно ФОП ОСОБА_5 ), цими установками робляться отвори у залізобетонних конструкціях (відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт по свердлінню отворів цією установкою між ФОП ОСОБА_6 і ТОВ «ГЕОС-УКБ») (згідно наказів № 23 про проведення ремонту основного засобу від 18.11.2016 року, наказу № 30 від 21.12.2016 року, № 41 від 17.02.2017 року, № 19 від 01.09.2016 року) (т.1 а.с.157 - 160);

- бетононасосу Мrіуа - на ньому виконувались роботи, останній надавався в оренду ТОВ «Геос - УКБ» (згідно наказів про проведення ремонту основного засобу від 05.12.2017 року, від 26.12.2016 року, від 17.11.2017 року, 07.06.2017 року, від 27.12.2017 року, від 01.02.2017 року) (т.1 а.с. 161 - 166).

Як зазначалось вище, перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем, визначений п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України до складу витрат підприємця на загальній системі оподаткування не включаються, зокрема витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 ПК України.

До витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою -підприємцем, зокрема належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПК України, в тому числі витрати на оплату ремонту та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності та вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Порядок віднесення витрат до об`єктів основних засобів регулюється ПК України, Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби».

Відповідно до цього стандарту:

Основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи - витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством.

Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Згідно з нормами цього стандарту бухгалтерський облік витрат на ремонти/поліпшення ОЗ залежить від того, на що спрямовані ремонтні заходи: на підтримку об`єкта в робочому стані й отримання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання (поточний ремонт) або - на його поліпшення, що зумовлює збільшення майбутніх економічних вигід, первісно очікуваних від використання такого об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання контролюючого органу на той факт, що матеріалами, наданими до перевірки не вбачається, що основні засоби перебувають на балансі у позивача, оскільки ним відповідний облік не ведеться, з огляду на те, що наявними в матеріалах справи первинними документами підтверджено використання даних ОЗ у власній господарській діяльності позивача, з огляду на що, ФОП, відповідно до норм ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мав право відносити вартість ремонту (придбаних комплектуючих та деталей) до складу витрат звітного періоду.

Варто також наголосити, що з кожного наказу про проведення ремонту основного засобу, вбачається характер такого ремонту та необхідні деталі.

Враховуючи в сукупності викладені обставини, доводи позивача та наявні матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати податкове повідомлення-рішення № , яким було встановлено порушення п.177.2, 177.4 ст. 177 ПК України та прийняті на його основі податкові повідомлення - рішення №, № від 20.11.2018 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 367.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , з огляду на те, що вказаним рішенням за порушення п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України позивачу донараховано податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 309 693, 75 грн., в т.ч. 247 755 грн. основного зобов`язання та 61 938, 75 грн. штрафних санкцій.

Так, згідно з п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися у операціях згідно з переліком.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Вказане порушення було встановлено на підставі відкоригованих висновків акту перевірки у періоді з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., відповідно до яких ФОП ОСОБА_1 придбавав товари та послуги, які не відносяться до його господарської діяльності, отримані податкові накладні на товари та послуги включені до податкового кредиту підприємця у відповідних періодах на загальну суму 247 755 грн., тобто, вказане рішення було прийнято наслідком необґрунтованого збільшення витрат, втім, колегією суддів спростовано висновки контролюючого органу щодо порушення ФОП ОСОБА_1 норм податкового законодавства в частині порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України та похідних від нього, тому спірне податкове повідомлення - рішення також підлягає скасуванню.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Частино 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до матеріалів справи, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за подання позову сплачено 15 858 грн., згідно квитанції № 2517 від 06.12.2018 року та 23787 грн. згідно платіжного доручення № 33773664 від 17.06.2020 року за подання апеляційної скарги, всього у сумі 39645 грн., з урахуванням кількості задоволених позовних вимог 8 з 9 заявлених, колегія суддів вваж є за необхідне стягнути на користь позивача 35240 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, у зв`язку з чим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 20.11.2018 року № , № , № , № , № , № , №б/н та податкову вимогу від 20.11.2018 року № 367.

У задоволенні решти позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, 39439980) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 35240 грн. сплаченого судового збору (тридцять п`ять тисяч двісті сорок гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: К.А.Бабенко

А.Г.Степанюк

Повний текст виготовлено 24 листопада 2020 року.