Справа № 240/20018/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

23 листопада 2020 року м. Житомир справа № 240/20018/20

категорія 109000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Капинос О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області, Приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Богатирчука Анатолія Миколайовича, третя особа - Примак про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якеому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення архітектурно-містобудівної ради при відділі містобудування та архітектури управління містобудування, архітектури, земельних відносин Бердичівської міської ради Житомирської області про підтримку ескізного проекту реконструкції незавершеного будівництва житлового будинку під торгово-офісний центр за адресою: АДРЕСА_1 , оформленого протоколом № 1 засідання архітектурно-містобудівної ради при відділі містобудування та архітектури Бердичівської міської ради від 10.02.2017.

визнати протиправним та скасувати рішення Бердичівської міської ради Житомирської області від 29.05.2017 № 360, яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:020:0248), площею 441 кв.м., для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 , а також змінено цільове призначення земельної ділянки (кадастровий номер :01:020:0248), площею 441 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та зараховано її до складу земель громадської забудови (для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови).

визнати протиправним та скасувати рішення Бердичівської міської ради Житомирської області № 403 від 05.07.2017, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення детального плану території по АДРЕСА_1 для будівництва торгово-офісного центру.

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Богатирчука Анатолія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37441505 від 06.10.2017 11:22:13, яким за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було зареєстровано право власності на будівлю торгово-офісного центру загальною площею 405 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

визнати протиправним та скасувати рішення відділу державного архітектурно- будівельного контролю виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 10.10.2017 про реєстрацію повідомлення ОСОБА_3 про початок будівельних робіт щодо реконструкції житлового будинку під торгово-офісний центр за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення державного архітектурно- будівельного контролю виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 25.10.2017 про реєстрацію поданої ОСОБА_3 декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками, а саме об`єкта під назвою " АДРЕСА_3 Реконструкція житлового будинку під торгово-офісний центр за адресою: АДРЕСА_1 ".

У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ч.1 ст.4 КАС України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч.1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема, приймаючи у подібних правовідносинах постанову від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Крім того, у постанові від 27.11.2018 у справі 820/3534/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Крім того, у постанові від 06.02.2019 (справа 826/19262/16) Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, відповідно до якого "..... оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, які були вчинені за заявами інших осіб, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державними реєстраторами реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням чи порушенням вимог законодавства."

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з будівництвом нежитлового приміщення, за яким зареєстровано право власності за третьою особу та набуття нею права власності та державну реєстрацію прав вказну будівлю.

Зокрема, у позовній заяві позивач просить, в тому числі, визнати протиправним та скасувати рішення нотаріуса щодо здійснення державної реєстрації права власності за третьою особою. При цьому позивач не виступав заявником оскаржуваної реєстраційної дії.

Оскільки позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття третьою особою, права власності на нерухоме майно і можуть впливати на майнові права та інтереси останньої, цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, з огляду на суб"єктний учасників справи, судовий захист порушених прав позивача слід здійснювати за правилами цивільного судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі 806/1836/17.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 згаданої Конвенції.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням встановлених обставин, позов ОСОБА_4 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Бердичівської міської ради Житомирської області, Приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Богатирчук Анатолій Миколайович про визнання протиправними та скасування рішень.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос