Справа № 240/12999/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12999/20

Головуючий у 1-й інстанції: Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

24 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року (постановлену у м. Житомирі 14.09.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.04.2011 по 22.07.2011, по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити їй компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11 за період з 01.04.2011 по 22.07.2011, починаючи з 06.11.2012 до 02.09.2017 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 вказану позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України у зв`язку із тим, що позивачем не виконано вимоги вказаної ухвали від 17.08.2020.

Не погоджуючись із ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.09.2020, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати, справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до безпідставного повернення позовної заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в резолютивній частині постанови Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11 не було зазначено суми, яку відповідач повинен відшкодувати та розмір якої вона могла б звірити із розміром фактично отриманої суми 09.10.2017. У зв`язку з цим вона не могла знати, що її права порушуються, тобто, що розмір виплат на виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11, які були виплачені їй 09.10.2017, не відповідає вимогам законодавства, а саме Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплата". Більш того, оскільки при виплаті перерахованої пенсії відповідач не надавав їй жодного розрахунку, вона не мала можливості дізнатися, що компенсація втрати частини доходів їй виплачена не була.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 2, 3 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Встановлено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з огляду на висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернулась до суду з пропуском встановленого законом строку звернення до суду та не довела наявності поважних причин пропуску такого строку. Суд першої інстанції зазначив, що сума донарахованої позивачу пенсії за період з 01.04.2011 по 22.07.2011, виплачена позивачу 09.10.2017 без компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Саме з 09.10.2017 позивач дізналась про порушення відповідачем її права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Отже, строк для звернення до суду з даною позовною заявою почався для позивача 10.10.2017 та закінчився 10.04.2018. Однак, до суду з даним позовом позивач звернулась лише 06.08.2020.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стала невиплата їй Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої за період з 01.04.2011 по 22.07.2011 на виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11.

Статтею 2 Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (в тому числі й пенсії), нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Сума нарахованої ОСОБА_1 на виконання Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11 була виплачена позивачу 09.10.2017.

Однак, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вищезазначеної пенсії їй 09.10.2017 виплачена не була.

Позивач звернулась до відповідача за роз`ясненням щодо виплачених їй 09.10.2017 коштів і вимогою нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13.02.2020 №0600-0214-8/2078 повідомлено позивача про повне виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11, роз`яснено, що позивачу не виплачено компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати та відмовлено у виплаті такої компенсації.

Разом з цим, матеріали справи не містять розрахунку виплачених 18.07.2019 позивачу коштів, або інших доказів з яких позивач могла достовірно дізнатись про складові виплачених їй коштів 18.07.2019 на виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 05.09.2011 у справі №2а-3493/11.

Відтак, апеляційний суд вважає, що позивач дізналась про порушення своїх прав саме з вказаного листа ГУ ПФУ в Житомирській області від 13.02.2020.

Зважаючи на те, що позивач звернулась до суду із даним позовом 06.08.2020, тобто в межах строку передбаченого ст.122 КАС України, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем вказаного строку.

Також апеляційний суд враховує, що у постанові від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 на підставі аналізу положення ч.1 ст.122 КАС України у системному зв`язку з положенням ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, непроведення виплати пенсії відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).

У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням необхідності забезпечення права позивача на доступ до суду, зважаючи на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, так як постановлена з порушення норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого повернення позовної заяви, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.