Справа № П/320/757/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/757/20 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Заступника начальника Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 30.08.2017 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 44592,93 грн., винесену у виконавчому провадженні №44805056;

- визнати протиправною та скасувати постанову Заступника начальника Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 27.02.2019 про відкриття виконавчого провадження №58495087 з примусового виконання постанови від 30.08.2017 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 42460,92 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Заступника начальника Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 28.02.2019 у виконавчому провадженні № 58495087 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_1 в розмірі 42460, 92 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Заступника начальника Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 08.05.2019 у виконавчому провадженні №58495087 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що державним виконавцем вживались дії з метою фактичного виконання виконавчого документу, а тому постанова про стягнення виконавчого збору винесена правомірно та у відповідності до вимог законодавства винесена в окреме виконавче провадження №58495087 та відповідачем вживаються передбачені законом заходи з метою її примусового виконання.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання, а тому відсутні підстави для стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору в сумі 42460,92 грн.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку письмового провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26.11.2010 Тетіївським районним судом Київської області ухвалене рішення по цивільній справі №2-513/2010 за позовом ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 (поручитель) про стягнення заборгованості за договорами кредиту та поруки, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в сумі 445929,96 грн., на виконання якого 07.12.2010 видано виконавчий лист № 2-513/2010 (а.с.132).

На підставі вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця ВДВС Тетіївського районного управління юстиції Шуляк С.Д. від 23.09.2014 відкрито виконавче провадження ВП №44805056, надано боржнику ОСОБА_1 строк на добровільне виконання рішення суду до 30.09.2014 (а.с.92).

30.08.2017 заступником начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 44592,93 грн. (а.с.93).

Постановою заступника начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук A.B. від 26.02.2019 згідно постанови Київської апеляційного суду від 15.01.2019 замінено стягувача у виконавчому провадження №44805056 з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» (а.с.179).

Постановою заступника начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук A.B. від 26.02.2019 виконавчий лист №2-513 від 07.12.2019 повернуто стягувачу без виконання (а.с.184).

26.02.2019 заступником начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. винесено постанову про виділення постанови про стягнення виконавчого збору від 30.08.2017 в окреме виконавче провадження (а.с.182).

Постановою заступника начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук A.B. від 27.02.2019 відкрито виконавче провадження №58495087 з виконання постанови Тетіївського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30.08.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 42460,92 грн. (а.с.186).

В рамках вказаного виконавчого провадження №58495087 постановою заступника начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук A.B. від 28.02.2019 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу, що становить 42460,92 грн. зобов`язано Сквирське об`єднане Управління пенсійного фонду України Київської області, де боржник отримує пенсію, здійснювати відрахування в розмірі 20 % суми пенсії боржника ОСОБА_1 на користь Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.189).

Також, в рамках виконавчого провадження №58495087 постановою заступника начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук A.B. від 08.05.2019 накладено арешт на грошові кошти, які містяться на всіх рахунках боржника, в тому числі пенсійних рахунках (а.с.191).

Вважаючи наведені постанови про стягнення виконавчого збору, про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на доходи та про арешт коштів боржника протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору від 30.08.2017 в сумі 44592,93 грн. у виконавчому провадженні №44805056 відповідачем прийнято за відсутності передбачених законодавством підстав, тобто, необґрунтовано, що є підставою для визнання даної постанови протиправною, і як наслідок постанови про відкриття виконавчого провадження № 58495087 від 27.02.2019, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 28.02.2019, про арешт коштів боржника від 08.05.2019, також є протиправними і підлягають скасуванню.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч.1 ст.5 наведеного Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст.10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній до 28 серпня 2018 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами п.п.1-6 ч.5 ст.27 цього Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також ч.9 вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч.5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.

Приписами ст.ст. 40, 42 наведеного Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною 3 ст.40 цього Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких ч. 1 ст. 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

З 28 серпня 2018 року ч. 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» змінено, (Законом України №2475-VIII від 03 липня 2018 року) та визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону України «Про виконавче провадження», які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась.

Так, у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2019 стягувачем - ТОВ «ФК «Фактор Плюс» подано до відповідача заяву про повернення виконавчого листа №2-513/2010, виданого Тетіївським районним судом Київської області ВП №44805056 без виконання (а.с.96) та постановою заступника начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук A.B. від 26.02.2019 виконавчий лист №2-513 від 07.12.2019 повернуто стягувачу (а.с.98).

Разом з тим, постанова про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 44592,93 грн. винесена заступником начальника Тетіївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. 30.08.2017, тобто в період, коли положення ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачала, що виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута.

Так, до суду апеляційної інстанції скаржником було подано докази, які підтверджують вчинення державним виконавцем дій, які призвели до часткового погашення боргу за виконавчим документом, а саме платіжне доручення №366 від 14.11.2017 (а.с.144 зворот) на суму 686,92 грн. та №8 від 15.01.2018 (а.с.148) на суму 956,92 грн.

Однак, наведені платіжні доручення були сформовані вже після винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що на момент винесення постанови від 30.08.2017 ВП №44805056 про стягнення виконавчого збору, державним виконавцем було фактично стягнуто з боржника суму боргу в розмірі 445929,96 грн., що могло бути законною підставою для винесення вказаної постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 44592,93 грн., як 10% фактично стягнутої суми боргу.

Крім того, відповідно до ч.1, 4 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, відповідачем не було подано до суду першої інстанції наведені вище докази щодо часткового стягнення з боржника суми боргу за виконавчим документом, а також не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та не наведено жодних обставин, які перешкоджали їх подачі до суду, а тому вони не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, при стягненні виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Зазначене дає підстави для висновку, що державний виконавець приймаючи спірну постанову не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №640/685/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, який має бути врахований судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів фактичного стягнення з позивача повної суми заборгованості на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 30.08.2017 в рамках виконавчого провадження ВП №44805056, колегія суддів вважає, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для прийняття вказаної постанови та вжиття заходів з метою примусового стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 44592,93 грн., шляхом прийняття постанов від 27.02.2019 про відкриття виконавчого провадження №58495087 з примусового виконання постанови від 30.08.2017, від 28.02.2019 ВП №58495087 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника та від 08.05.2019 ВП №58495087 про арешт коштів боржника, які також є протиправними та підлягають скасуванню, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повного задоволення адміністративного позову.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ним вживались відповідні дії з метою виконання виконавчого документа та стягнення з позивача боргу шляхом накладення арештів на рахунки та звернення стягнення на його доходи (заробітну плату та пенсію), оскільки наведене може бути підставою для стягнення витрат виконавчого провадження, в той час, як до 28.08.2018 підставою для стягнення виконавчого збору було фактичне стягнення боргу з боржника.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 24 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма