Справа № 826/3156/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3156/18 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» звернулось з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Рубіжанської об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Луганській області від 14.11.2017 № Ю-410-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Луганській області 14.11.2017 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-410-17 у розмірі 68606,61 грн., яка виникла станом на 31.10.2017. (а.с. 9)

В порядку адміністративного оскарження податкова вимога залишена без змін рішенням ДФС України від 18.01.2018 № 1728/6/99-99-11-02-02-25. (а.с. 10-17)

Вважаючи вказану вимогу протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень, з огляду на що, доводи позивача про те, що оскаржувану вимогу сформовано за відсутності правових підстав (без проведення перевірки та належного оформлення її результатів) не підтвердились під час розгляду справи;

- у даному випадку, підставою для формування спірної вимоги стали дані інформаційної системи органу доходів та зборів про те, що позивач має станом на кінець календарного місяця недоїмку;

- наявність заборгованості/недоїмки зі сплати єдиного внеску підтверджується карткою особового рахунку платника єдиного внеску. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що факт наявності заборгованості не заперечується позивачем;

- також, визначена контролюючим органом в оскаржуваній вимозі про сплату боргу сума недоїмки відповідає даним облікової картки позивача.

Отже, за висновками суду першої інстанції, у податкового органу були всі правові підстави, передбачені чинним законодавством, для формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі даних щодо заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску, недоїмка щодо якого виникла на підставі самостійно поданих останнім звітів. Доводи позивача про можливість прийняття вимоги лише за наслідками проведеної перевірки суд визнав необґрунтованими.

Апелянт обгрунтовує доводи тим, що оскаржувана вимога є незаконною з підстав відсутності підтвердження проведення відповідачем перевірки, за наслідками здійснення якої та належного оформлення її результатів, було б встановлено порушення, а також погодження оскаржуваного рішення з органами Пенсійного фонду України, чим порушено вимоги частини 14 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім того, апелянт вказує на те, що відповідачем не було надано належного підтвердження суми та підстав формування боргу по ЄСВ.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст. 62 ПК України, податковий контроль здійснюється, виключно шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». (надалі по тексту також - Закон № 2464-VІ)

Частиною 1 статті 2 Закону № 2464-VІ, встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Приписи ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464, визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Зі змісту наведених положень Закону слідує висновок, що обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі: актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 2 статті 25 Закону № 2464, визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до положень абзацу 1, 3 та 4 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Вказані положення Закону кореспондуються також із положеннями Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Мінфіну № 449 від 20 квітня 2015 року та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (надалі по тексту також - Інструкція), пунктом 1 розділу VI якої встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

За приписами абз. 2-4 п. 2 розділу VI Інструкції № 449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449, визначено, зокрема, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки. Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення. У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, контролюючий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки. При цьому, наведеними вище положеннями законодавства не передбачено обов`язкової умови для формування такої вимоги, як наявність складеного за результатами перевірки акту перевірки, проведення перевірки та складання акту є правом фіскального органу, а не його обов`язком.

Колегія суддів бере до уваги й те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Доводи в частині відсутності узгодження між податковим органом та позивачем вказаної заборгованості по ЄСВ не підтверджуються, адже при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога). Оскаржувана вимога від 14.11.2017 № Ю-410-17. (а.с. 9)

Під час розгляду даного спору, судом першої інстанції було досліджено, що у позивача, станом на 31 жовтня 2017 року, обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 68606,61 грн., з огляду на що, відповідачем і було сформовано вимогу на підставі інтегрованих карток платника.

ДП «Центр державного земельного кадастру» в підстави позову та доводи апеляційної скарги покладено те, що у справі та у відповідача відсутні докази проведення перевірки, за результатами якої, було виявлено та обчислено своєчасно не нараховані/не сплачені суми єдиного соціального внеску, проте, суд першої інстанції правильно зазначив, що за п. 3 Розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень., а підставою, в даному випадку, для формування спірної вимоги стали дані інформаційної системи органу доходів та зборів про наявність у обліку позивача недоїмки.

Також, важливим є те, що апелянт вказує на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів наявності боргу (недоїмки) з ЄСВ, проте, стороною відповідача було надано картку особового рахунку платника єдиного внеску, а позивачем/апелянтом факт наявності заборгованості не заперечується та не покладався в підстави для позову. Тож, у випадку прямого заперечення наявності боргу (недоїмки) з ЄСВ, сторона має хоча б навести мотиви та обставини, на чому грунтується така позиція, а доводити обгрунтованість нарахування (походження) такого боргу має суб`єкт владних повноважень, який зазначив, що заборгованість у позивача з ЄСВ складається із самостійно визначених нарахувань за червень 2014 року, травень 2016 року, липень-серпень 2016 року, вересень-листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень-вересень 2017 року. (а.с. 33, 34)

Аналіз наведених приписів Закону № 2464, зокрема, ст. ст. 1, 25, дає підстави для висновку, що адміністрування єдиного внеску, контроль за правильністю та своєчасністю його нарахування, сплатою, в тому числі застосування штрафних санкцій та нарахування пені належить виключно до повноважень органу доходів та зборів, відтак є помилковими доводи апелянта щодо неправомірності спірного рішення виключно із-за відсутності формального погодження з Пенсійним фондом.

Колегія суддів вбачає правильним висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки факт наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску повністю підтверджується інтегрованими картками платника, наявність заборгованості не спростована позивачем, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована відповідачем правомірно.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення. Судом першої інстанції було надано оцінку спірним правовідносинам у достатній мірі, щоб позиція суду була зрозумілою та належним чином обгрунтованою, а решта доводів позивача не є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваних рішень відповідача.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 р.- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко