Справа № ЗПП/320/38/20
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

24 листопада 2020 року ЗПП/320/38/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А.І., розглянувши в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, поданою до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Бучанської міської ради в особі Відділу містобудування та архітектури, третя особа: ОСОБА_2 , в якій просить суд:

- зупинити дію Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020, виданого Відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради ОСОБА_2 ;

- заборонити Бучанській міській раді та її структурним підрозділам вчиняти дії щодо видачі будь-яких подальших дозвільних документів ОСОБА_2 та/або будь-якій іншій особі щодо вказаного будівництва на земельній ділянці :01:048:0003, у тому числі заборонити погоджувати зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки;

- заборонити ОСОБА_2 та/або будь-якій іншій особі вчиняти будь-які дії щодо подальшого будівництва на земельній ділянці :01:048:0003, облаштування вказаного гаража (СТО) та його експлуатації.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:048:0040 та :01:048:0042 за адресою: АДРЕСА_1 . Поряд з її будинком на земельній ділянці з кадастровим номером :01:048:0003, яка належить ОСОБА_2 , розпочалося будівництво великого гаражного боксу розміром 7 м на 14 м висотою близько 4 м з можливістю технічного обслуговування автомобілів.

Заявниця зазначає, що будівництво розпочалось ще у лютому 2020 року, однак не зважаючи на порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва великого гаражного боксу Відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради видано ОСОБА_2 Будівельний паспорт забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020, на підставі якого 08.10.2020 було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Заявниця вважає, що будівництво великого гаражного боксу ведеться з порушення будівельних норм, оскільки не дотримано відстань між її житловим будинком та стінами гаражного боксу, про що було відомо Відділу містобудування та архітектури Бучанської міської ради. На думку заявниці, при видачі ОСОБА_2 Будівельного паспорту забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020 Відділ містобудування та архітектури Бучанської міської ради не дотримався вимог законодавства, не перевірив відповідністьподаних документів ОСОБА_2 вимогам законодавства, що порушило законні права власника суміжної земельної ділянки.

Зокрема, заявниця вказує, що в результаті розпочатого будівництва великого гаражного боксу порушуються її права на небезпечне навколишнє середовище та чисте довкілля, оскільки будівництво та подальше функціонування гаражного боксу (СТО) неминуче призведе до наслідків значного забруднення повітря вихлопними газами, пилом, шумового забруднення тощо.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , зазначене підтверджує факт, що Відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради неправомірно видано ОСОБА_2 Будівельний паспорт забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020, яке порушує права заявниці, як власника суміжної земельної ділянки, порушує законодавство України за яке передбачено відповідальність у сфері містобудівної діяльності суб`єктів містобудування, що призвело до невиконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

При розгляді клопотання про забезпечення позову заявниця просить врахувати, що розгляд позовної заяви по суті після завершення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію та задоволення позову на її користь унеможливить виконання рішення суду.

У зв`язку з зазначеним заявниця вважає, що клопотання про забезпечення позову є співмірним та спрямоване на усунення негативних наслідків у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинству України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищезазначені положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розгляду заяви про забезпечення адміністративного позову здійснювати без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта та заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 №2 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії індивідуального акту та заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 78022699).

Предметом майбутнього позову ОСОБА_1 буде:

- визнання протиправним та скасування Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020, виданого Відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради ОСОБА_2 .

Суд не може погодитися із наведеним у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову обґрунтуванням про те, що розгляд позовної заяви по суті після завершення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію та задоволення майбутнього позову на її користь унеможливить виконання рішення суду, адже виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову не передбачає вчинення будь-яких дій, оскільки у заяві про забезпечення позову не вказано, що майбутній позов матиме вимоги зобов`язального характеру.

Твердження ОСОБА_1 про порушені приватні інтереси, які за доводами заявниці взагалі не були враховані під час видачі ОСОБА_2 Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020, то суд не може надавати оцінку таким твердженням, оскільки дані обставини будуть встановлюватися судом під час розгляду справи по суті.

При цьому, суд зазначає, що застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 , без з`ясування фактичних обставин справи, означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Так само не є підставою для забезпечення позову наявність очевидних ознак протиправності Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020, про що стверджує заявниця в заяві про забезпечення позову. Вказана обставина також підлягає судовій оцінці під час розгляду справи по суті.

На думку суду, ОСОБА_1 не доведено співмірності заходів забезпечення позову, а саме співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті їх невжиття, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, так само не проаналізовано майнових наслідків заборони Бучанській міській раді в особі Відділу містобудування та архітектури, ОСОБА_2 та/або іншим особам здійснювати певні дії.

При цьому одного твердження у заяві про забезпечення позову про співмірність заходів з майбутніми заявленими вимогами суд вважає недостатнім для розуміння співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті їх невжиття.

Доводи ОСОБА_1 про спрямованість заходів забезпечення позову на усунення негативних наслідків у майбутньому суд не бере до уваги, адже заявницею не наведено відповідного обґрунтування на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких в майбутньому звернеться до суду.

Суд наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову, який заявлений у заяві про забезпечення позову, є фактично вирішенням справи по суті на весь період розгляду справи, що є неприпустимим.

Аналогічний правовий висновок викладений в абзаці 4 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008, згідно з яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, суд вважає, що покладені ОСОБА_1 в якості підстав для забезпечення позову обставини у вигляді неможливості виконання рішення суду після завершення будівництва та порушення приватних інтересів, не врахованих при видачі ОСОБА_2 Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020, - не можуть бути розцінені в якості передумов для вжиття забезпечувальних заходів, а решта підстав заяви про забезпечення позову зводиться до протиправності Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020 - є спірними та підлягають дослідженню в межах судового розгляду справи.

У зв`язку з цим, задоволення заяви ОСОБА_1 на підставі зазначеної обставини (очевидна ознака протиправності спірного рішення) є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, що є неприпустимим.

Так, зазначені доводи заявниці щодо протиправності виданого Відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020 становлять предмет доказування, який має досліджуватись під час розгляду справи, а тому очевидність ознак протиправності спірного рішення у даному випадку відсутня та стверджувати про протилежне на даний час передчасно.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вважає, що задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позов на підстави викладених нею обставин буде суперечити вищевказаним принципам адміністративного судочинства.

Будь-які інші підстави необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявницею не зазначені, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення її заяви.

Таким чином, підстави для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії Будівельного паспорта забудови земельної ділянки за №09/39 від 29.09.2020 та заборони вчиняти певні дії відсутні, оскільки заявниця не навела належних доводів того, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона в майбутньому має звернутися до суду.

Згідно з ч. 5 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви є необґрунтованою, недоведеною та непідтвердженою жодними належними доказами, а тому у забезпеченні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Копію ухвали видати (надіслати) заявнику.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.