Справа № 160/9236/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року Справа № 160/9236/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
07.08.2020 представник позивача Васильченко Олена Миколаївна звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби:
- UA110130/2020/000027/1 від 20.02.2020;
- UA110130/2020/000032/1 від 05.03.2020;
- UA110130/2020/000044/1 від 19.03.2020;
- UA110130/2020/000054/1 від 07.04.2020;
- UA110130/2020/000060/1 від 21.04.2020;
- UA110130/2020/000067/1 від 27.04.2020.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Омега» з метою митного оформлення товарів «Цитрусові, апельсини солодкі свіжі»; «Цитрусові, грейпфрути свіжі» (далі - товари) подало до Дніпровської митниці Держмитслужби електронні митні декларації №UА110130/2020/005222/001 від 20.02.2020 року; № UА110130/2020/006984/001 від 05.03.2020 року; № UА110130/2020/008563/001 від 19.03.2020 року; № UА110130/2020/010268/001 від 07.04.2020 року, № UА110130/2020/011223/001 від 21.04.2020 року, № UА110130/2020/011842/001 від 24.04.2020 року. Під час декларування позивачем обрано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару. Однак, митницею за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийняті рішення про її коригування. Та відмолено у прийнятті вказаних митних декларацій шляхом оформлення рішення про коригування митної вартості товарі. У спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено про відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та вказані розбіжності, що слугували підставою для невизнання митної вартості товарів та її коригування: «Відповідно до пункту 1.2 контракту від 15.05.2019 №F/148 товар постачається у відповідності та на умовах, вказаних у специфікації або додатку. У наданого до митного оформлення комерційному рахунку відсутнє посилання на специфікацію, згідно якої сформована оцінювана партія товару. Також, вищезазначений рахунок не містить вказівки щодо сорту грейпфрутів (в графі опису товару що продається). Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Згідно умов специфікації- 100% оплата згідно інвойсу протягом, 14 днів з дня вивантаження товару на склад покупця. Враховуючи здійснення ТОВ "ОМЕГА" поставок товарів в рамках заявленого контракту F/148 від 15.05.2019, прошу надати банківські платіжні документи щодо оплати попередніх партій товарів. У експортній декларації зазначений рахунок-фактура, який не надано до митного оформлення. Враховуючи вид доставки вантажу, документального підтвердження морського ланцюгу транспортування не надано. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11. за умов поставки товарів DAP продавець передає товар перевізнику чи іншій особі, в узгодженому місці (Дніпро), та що продавець повинен укласти договір про перевезення та понести витрати на перевезення, необхідні для доставки товару в узгодженому місці призначення. Враховуючи відомості вищезазначеної митної декларації країни відправлення, витрати на транспортування від кордону Туреччини до Дніпра склали 1/3 вартості всієї партії товару. Враховуючи зазначене наявні сумніви у економічній доцільності імпорту зазначеної партії товарів або існування інших домовленостей між сторонами контракту, які не заявлені до митного оформлення». Позивач вважає рішення необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню. У комерційних рахунках (інвойсах) є посилання на контракт F/148 від 15.05.2019 року, а отже і на його невід`ємну частину специфікацію. Дані вказані в комерційних рахунках (інвойсах) повністю співпадають з даними зазначеними у специфікація і у повній мірі дають можливість визначити числове значення митної вартості товару. Також у всіх комерційних рахунках (інвойсах) зазначено сорт товару - Rio Red, хоча митницею в рішеннях про коригування митної вартості зазначено інше.
Отже, наявність чи відсутність у рахунку-фактурі певних відомостей (реквізитів), зокрема, посилання на контракт чи його специфікацію не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані. Отже, надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом. Крім того, контрактом та встановленими ним умовами поставки FCA передбачено, що витрати на навантаження/завантаження несе продавець, а відтак позивач не несе будь-які витрати. Тобто, твердження відповідача про те, що відсутні відомості щодо того, хто несе витрати за навантаження, і, як наслідок, відсутня така складова митної вартості як витрати на навантаження є надуманими та неспроможними. У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України для митного оформлення повинні надаватися транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому, згідно умов поставки FCA ціною FCA є контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар, яка включає в себе суму вартості самого товару та експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортного мита та інших митних зборів без вартості доставки (фрахту) до покупця. Тобто, в цьому випадку, такі складові митної вартості як витрати на транспортування не потребують додаткового підтвердження. Таким чином, надані позивачем до митного оформлення документи, а саме: контракт, інвойси, специфікації, товарно-транспорту накладну (CMR), експортні митні декларації країни відправлення та інші документи надавались до митного оформлення, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом. Таким чином, відповідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України на наказу Міністерства фінансів України № 599, позивачем надано усі документи, що підтверджують транспортні витрати та необхідні і достатні для визначення митної вартості товару.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідач в порушення вимог ст. 162 КАС не надав до суду відзив на позовну заяву, копію ухвали суду від 12.08.2020 отримано 26.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» як покупцем та компанією «Biberciler Ic Dis Gida Maddeleri Pazarlama Ticaret Limited Sirketi» (Турція) як продавцем був укладений контракт №F/148, за умовами якого продавець продає, а покупець купує свіжі фрукти і овочі, згідно з асортиментом і за цінами, визначеними в наступних Специфікаціях до цього Контракту.
Пунктом 2.1 контракту визначено, що ціни Товарів вказуються в Доларах США і включають в себе вартість Товарі, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, зазначених в п. 4.7 цього Контракту, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню товарів в країні Продавця.
Пунктом 2.2. контракту визначено, що ціни на товар розуміються на умовах FCA Мерсін, Турція та/або DAP Київ, Україна, та/або Дніпро, Україна відповідно до умов Інкотермс 2010, якщо інше не обумовлено в Специфікаціях і Інвойсах.
Пунктом 2.5 контракту визначено, що всі податки, мита і збори, а також інші витрати у зв`язку з виконанням цього контракту, які повинні оплачуватися в країні продавця, несе продавець, в країні покупця несе покупець.
Пунктом 4.1. контракту поставка товару здійснюється окремими партіями. Строки поставки і відвантаження кожної партії Товару узгоджується Сторонами в Специфікаціях або Додатках до цього контракту.
Пунктом 4.2. контракту передбачено, що товар за цим контрактом повинен бути поставлений на умовах FCA Мерсін, Турція та/або DAP Київ, Україна, та/або Дніпро, Україна, якщо інше не обумовлено в Специфікаціях і/або Інвойсах (відповідно до «Інкотермс-2010»).
Позивач протягом лютого-квітня 2020 року звертався до Дніпровської митниці Держмитслужби з метою здійснення митного оформлення товару, що надходив на адресу позивача на виконання зовнішньоекономічного контракту від 15.05.2019 № F/148 шляхом електронного декларування № UА110130/2020/005222 від 20.02.2020 року; № UА110130/2020/006984 від 05.03.2020 року; № UА110130/2020/008563 від 19.03.2020 року; № UА110130/2020/010268 від 07.04.2020 року, № UА110130/2020/011223 від 21.04.2020 року, № UА110130/2020/011842 від 24.04.2020 року.
За результатом перевірки поданих до митного декларування митним органом встановлено, що поставка товару здійснюється згідно контракту № F/148 від 15.05.2019. Відповідно до пункту 1.2 контракту від 15.05.2019 № F /148 товар постачається у відповідності та на умовах, вказаних у специфікації або додатку. У наданого до митного оформлення комерційнному рахунку відсутнє посилання на специфікацію, згідно якої сформована оцінювана партія товару. Також, вищезазначений рахунок не містить вказівки щодо сорту грейпфрутів (в графі опису товару що продається). Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Згідно умов специфікації-100% оплата згідно інвойсу протягом 14 днів з дня вивантаження товару на склад покупця. Враховуючи здійснення ТОВ "ОМЕГА" поставок товарів в рамках заявленого контракту F/148 від 15.05.2019, прошу надати банківські платіжні документи щодо оплати попередніх партій товарів.У експортній декларації зазначений рахунок-фактура, який не надано до митного оформлення. Враховуючи вид доставки вантажу, документального підтвердження морського ланцюгу транспортування не надано. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11. за умов поставки товарів DAP продавець передає товар перевізнику чи іншій особі, в узгодженому місці (Дніпро), та, що продавець повинен укласти договір про перевезення та понести витрати на перевезення, необхідні для доставки товару в узгодженому місці призначення. Враховуючи відомості вищезазначеної митної декларації країни відправлення, витрати на транспортування від кордону Туреччини до Дніпра склали 1/3 вартості всієї партії товару. Враховуючи зазначене наявні сумніви у економічній доцільності імпорту зазначеної партії товарів або існування інших домовленостей між: сторонами контракту, які не заявлені до митного оформлення. Митним органом з урахуванням п. 3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обгрунтування вибору методу визначення митної вартості було зобов`язано декларанта надати документи: 1) якщо рахунок сплачено- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, 2) транспортні перевізні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи,що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарі, 3) якщо здійснювалось страхування- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, 4) каталоги, прайскуранти (прайс-листи) виробника товару, 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Листом декларанта від 05.03.2020 №05/03 повідомлено про неможливість надати інші документи до митного органу, крім тих, які вже надано до митного органу.
Митну вартість товару скориговано за резервним методом визначення митної вартості за ЕМД від 23.01.2020 UA500100/2020/1296 - 0,75 дол.США/кг та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UА110130/2020/000027/1 від 20.02.2020, UА110130/2020/000032/1 від 05.03.2020, UА110130/2020/000044/1 від 19.03.2020, UА110130/2020/000054/1 від 07.04.2020, UА110130/2020/000060/1 від 21.04.2020, UА110130/2020/000067/1 від 27.04.2020.
Крім того, на виконання умов вказаного договору позивачем неодноразово здійснювалось митне оформлення товару за наступними специфікаціями.
Партія товару ввезена на митну територію України відповідно до Специфікації № 52 від 13.02.2020, Специфікації № 53 від 26.02.2020, Специфікації № 54 від 12.03.2020, Специфікації № 55 від 30.03.2020, Специфікації № 56 від 11.04.2020, Специфікації № 57 від 20.04.2020 до контракту від 15.05.2019 № F/148.
Позивач не погоджується із вищевказаними рішеннями, просить визнати їх протиправними та скасувати посилаючись на те, що ним були надані митному органу всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені ст.53 Митного кодексу України та розбіжності вказані митним органом не впливають на визначення митної вартості товару та не можуть бути підставою для витребування додаткових документів у декларанта за приписами ст.ст.52, 53 МК України.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів, суд зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
В ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, Дніпровська митниця Держмитслуби дійшла висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Щодо не зазначення сорту товару в експортній декларації, суд зазначає, що вказаний документ не є документом, визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, як документ, який підтверджує митну вартість товарів та наявність розбіжності у ньому не можуть бути підставою для витребування додаткових документів для подальшого коригування митної вартості.
Тому, суд доходить висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають розбіжностей, які б не дозволяли відповідачеві провести обчислення митної вартості за основним методом.
Стосовно доводів відповідача про неможливість ідентифікації товару з наданим інвойсом, оскільки він не має посилання на основний документ, відповідно до якого сформована оцінювана партія товару суд зазначає таке.
Інвойси містять більш детальні описи про товар, кількість, асортимент, ціну, загальну вартість та умови поставки, а тому відміна в інвойсах від опису в специфікаціях не є розбіжністю і жодним чином не впливає на визначення числових значень митної вартості товарів. Комерційні рахунки (інвойси) містять посилання на контракт, тому відсутність посилання у інвойсах на специфікації не є розбіжністю, враховуючи той факт, що специфікація є невід`ємною частиною контракту.
Крім того, згідно з п. 1.3 контракту, найменування та кількість кожної окремої партії товару визначаються на підставі інвойсу, виставленого продавцем покупцеві на кожну окрему партію товару.
При цьому, суд зазначає, що наявність чи відсутність у рахунку-фактурі певних відомостей (реквізитів), зокрема, посилання на контракт чи його специфікацію не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані.
Щодо доводів відповідача про відсутність в повному обсязі інформації стосовно транспортної складової митної вартості товарів, контрактом та встановленими ним умовами поставки FCA передбачено, що витрати на навантаження/завантаження несе продавець.
Тобто, твердження відповідача про те, що відсутні відомості щодо того, хто несе витрати за навантаження, і, як наслідок, відсутня така складова митної вартості як витрати на навантаження спростовуються наявними у справі матеріалами.
У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України для митного оформлення повинні надаватися транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
При цьому, згідно умов поставки FCA ціною FCA є контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар, яка включає в себе суму вартості самого товару та експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортного мита та інших митних зборів без вартості доставки (фрахту) до покупця.
Тобто, такі складові митної вартості як витрати на транспортування не потребують додаткового підтвердження.
Згідно умов специфікацій та комерційних рахунків передбачена 100% оплата згідно
комерційного рахунку протягом 14 днів з дня вивантаження товару на склад покупця. Отже, на момент митного оформлення момент оплати не настав і вона здійснена не була. До митного
оформлення були надані комерційні рахунки які у повній мірі з іншими документами надавали
можливість визначити числове значення митної вартості. Отже, вимоги Дніпропетровської
митниці ДФС про надання банківських платіжних документів щодо оплати попередніх партій
товарів, є неправомірними, оскільки вони не можуть вплинути на визначення числового
значення митної вартості товарів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару було надано необхідні та достатні документи, що дають можливість визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Неподання декларантом інших запитуваних митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 в адміністративній справі № 803/667/17.
Суд зазначає, що досліджені судом первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення митного органу є необґрунтованими, висновки відповідача базуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації.
З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби: UА110130/2020/000027/1 від 20.02.2020, UА110130/2020/000032/1 від 05.03.2020, UА110130/2020/000044/1 від 19.03.2020, UА110130/2020/000054/1 від 07.04.2020, UА110130/2020/000060/1 від 21.04.2020, UА110130/2020/000067/1 від 27.04.2020 є такими, що суперечить закону та підлягають скасуванню.
Оцінюючи правомірність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Щодо вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З аналізу вище наведених процесуальних норм вбачається, що розподіл витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката адміністративним судом можливо здійснити лише за наявності сукупності доказів, якими такі витрати підтверджуються, а саме: договору про надання правничої допомоги; детального опису, часу, використаного на виконання робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надані до суду довіреність № 1 від 05.08.2020, договір про надання правничої допомоги від № 13 від 05.08.2020, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «АЛМ», додаткової угоди №1 від 05.08.2020 до наведеного договору, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Васильченко Олена Миколаївна від 23.11.2018 серія ДП №3977.
Однак з доданих до адміністративного позову матеріалів не вбачається документальне підтвердження оплати за надання правничої допомоги в сумі 7000 грн.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позивачем не доведено понесені ним судові витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката в адміністративній справі № 160/9236/20 у розмірі 7000,00 грн., а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби:
- UA110130/2020/000027/1 від 20.02.2020;
- UA110130/2020/000032/1 від 05.03.2020;
- UA110130/2020/000044/1 від 19.03.2020;
- UA110130/2020/000054/1 від 07.04.2020;
- UA110130/2020/000060/1 від 21.04.2020;
- UA110130/2020/000067/1 від 27.04.2020.
У стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко