Справа № 520/5620/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 р.Справа № 520/5620/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Мельнікової Л.В. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 25.09.2020 по справі № 520/5620/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - заявник, ОСОБА_1 ) з заявою, поданою в порядку статті 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить суд ухвалити судове рішення про встановлення судового контролю та зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 №520/5620/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити "перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(1)/2019, з 25.04.2019 за визначеною Законом і Конституційним Судом України формулою розрахунку "виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року" у розмірі 20865 грн (4173 х 5); ухвалити, в порядку встановленому для подання заяв про встановлення судового контролю, судове рішення про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі № 520/5620/19 за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою задовольнити заяву про встановлення судового контролю в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що протягом періоду з 15.10.2019 по даний час судове рішення у повному обсязі не виконано. Позивачу не гарантовано дотримання і захисту прав, свобод і інтересів від порушень з боку відповідача, не забезпечено виконання та унеможливлено необхідність наступних звернень до суду. Зазначає, що відновлення його порушеного права є не ефективним та відповідач продовжує подальшу бездіяльність щодо невиконання рішення суду у повному обсязі. Вказує на те, що загальний порядок виконання рішення не надає очікуваного результату під час виконання виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження закінчено. ГУ ПФУ в Харківській області створює перешкоди щодо належного виконання судового рішення, в той час як відсутність бюджетних коштів не є виправданням для відмови у відновленні порушеного права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі № 520/5620/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Скасовано рішення від 15 травня 2019 року № 26 Ізюмського об`єднаного управління ПФУ Харківської області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1- рп(11)2019. Зобов`язано Ізюмське об`єднане управління ПФУ Харківської області провести ОСОБА_1 з 25.04.2019 перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(11)/2019, справа №3-14/2019(402/19, 1 737/19).

Вказане рішення набрало законної сили 02.08.2019 та Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження по справі №520/5620/19 Ізюмське об`єднане управління Пенсійного ПФУ Харківської області, його правонаступником Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області (61022, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, ).

Учасниками справи не заперечується, що позивач у жовтні 2019 року звернувся із заявою до начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області для примусового виконання рішення суду від 02.07.2019 по справі № 520/5620/19 (т.1 а.с. 73).

Постановою державного виконавця Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області від 06.11.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60507717, згідно якого боржнику запропоновано виконати рішення суду протягом 10 днів. (т. 1 а.с. 72).

Як встановлено за матеріалами справи, 19.11.2019 до державного виконавця надійшла відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за вих. №3932/04.9-20 від 15.11.2019, відповідно до якої ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії та нараховано суму боргу за період з 25.04.2019. Виплату буде проведено відповідно до Постанови КМУ від 22.08.2018 № 649. Також 25.03.2020 державним виконавцем на виконання вимог ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" до ГУ НП в Харківській області направлено повідомлення про вчинення посадовими (службовими) особами боржника кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України за вих. №60507717 від 25.03.2020.

25.03.2020 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий лист направлено до суду, який його видав.

Не погодившись з прийнятим рішенням державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та вважаючи, що відповідачем не вчинено всіх необхідних дій для виконання рішення суду, позивач звернувся до суду із позовом до Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якому просив суд визнати протиправними бездіяльність державного виконавця та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі №520/6495/2020 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 по справі № 520/6495/2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі залишено без змін.

У поданій заяві про встановлення судового контролю заявник вважає, що має місце протиправна бездіяльність, вчинена відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі №520/5620/19 та порушені права позивача, які підтверджені зазначеним судовим рішенням, просив зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області подати звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України та ухвалити судове рішення про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідача. Зазначає, що наявні докази того що загальний порядок виконання судового рішення не надає очікуваного результату під час виконання виконавчого провадження. Вважає, що Головним управлінням ПФУ у Харківській області створюються перешкоди щодо належного виконання зазначеного судового рішення. Відповідач ухиляється від його виконання, а виконавче провадження по справі закінчено.

Відтак, необхідність звернення до суду в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України зумовлена тим, що відповідачем, на переконання ОСОБА_1 , всупереч вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 відповідачем не виконується, а державним виконавцем відповідних дій та заходів щодо його виконання не здійснено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що фактично Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області вчинено всі залежні від нього дії по виконанню судового рішення по даній справі, а незгода позивача з характером виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду не спростовує сам факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо проведення перерахунку та виплати пенсії, що узгоджується зі змістом рішення суду. Отже, на момент розгляду вказаної заяви, судом першої інстанції не встановлено свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Водночас, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі № 520/5620/19 по суті позовних вимог було присуджено на користь ОСОБА_1 пенсійні виплати.

Колегія суддів ураховує, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у цій справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у повному обсязі не виконане, оскільки на момент розгляду судами першої та апеляційної інстанцій повної виплати заборгованості зі сплати пенсії позивачу здійснено не було.

Разом з цим, відповідачем вчинялися дії, спрямовані на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі та, зокрема, щодо виконання його в частині здійснення перерахунку пенсії позивача за відповідний період, визначення певної суми заборгованості.

Невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі № 520/5620/19 в частині виплати перерахованої пенсії позивача у порядку черговості пов`язане з дотриманням відповідачем приписів Постанови КМУ від 22.08.2018 за № 649.

Проте, з урахуванням того, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у справі № 640/5248/19, яке набрало законної сили 22.07.2020, Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою КМУ № 649 від 22.08.2018, визнаний протиправним і скасований, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть застосовані приписи вказаної Постанови КМУ від 22.08.2018 за № 649 або відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому і в разі незастосування процесуальних заходів, про які просить позивач, таке судове рішення залишиться невиконаним.

Доводи позивача, що рішення суду було ним звернуто до виконання, але відповідачем так і не виконано, не надають достатніх підстав для застосування статті 382 КАС України з огляду на зазначене вище.

Також, відповідно до частин першої та шостої статті 383 КАСУ особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАСУ, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача та застосування приписів статті 383 КАСУ можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем. Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Колегія суддів зазначає, що на момент розгляду заяви позивача судовим розглядом не встановлено свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача.

Погоджуючись із доводами позивача про те, що ефективний доступ до суду включає право на виконання рішення суду без невиправданих затримок, на думку колегії суддів, затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що незгода позивача з характером виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду, зокрема, незгода з урахуванням положень законодавства, не спростовує сам факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо проведення перерахунку, який узгоджується зі змістом рішення суду, що, в свою чергу, не може свідчити про порушення відповідачем охоронюваного інтересу позивача та можливість використання позивачем правового механізму статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних відносинах відсутні протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі № 520/5620/19.

Щодо посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, то колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі таким рішенням не суперечать.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Ураховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, наведені в апеляційній скарзі, оскільки судом апеляційної інстанції досліджено всі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 328, п. 25 ч. 1 ст. 294 КАС України ухвала щодо питань судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах після апеляційного перегляду не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 по справі № 520/5620/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Л.В. Мельнікова В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 26.11.2020.