Справа № 340/677/19
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2020 року

Київ

справа №340/677/19

адміністративне провадження №К/9901/33585/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

секретаря судових засідань: Жураковської Б.М.,

за участі:

Позивача: ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (суддя Сагун А.В.)

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року (головуючий суддя Божко Л.А., судді: Дурасова Ю.В., Баранник Н.П.)

у справі за позовом ОСОБА_1

до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції ДФС у Кіровоградській області, Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (надалі також - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції ДФС у Кіровоградській області (далі також - відповідач-1), Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі також - відповідач-2), в якому просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 9 листопада 2018 року №Ф-97793-53 по сплаті заборгованості з єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з поданою декларацією за 2017 рік він не отримував дохід як адвокат за вказаний період і тому не має коштів, з яких може сплатити єдиний соціальний внесок. Крім того, зазначив, що з 2005 року є пенсіонером і ветераном органів внутрішніх справ України та отримує відповідну пенсію, а тому не може вважатись платником, на якого законодавством покладено обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску (надалі також - ЄСВ).

Також Позивач посилався на недотримання Відповідачем 2 положень податкового законодавства при прийнятті рішення щодо залишення без розгляду його скарги, поданої в адміністративному порядку, на вимогу про сплату боргу.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що Позивач не відноситься до осіб, які звільнені від сплати передбаченого чинним законодавством ЄСВ. При цьому Позивач в разі не отримання доходу у звітному періоді зобов`язаний визначити базу нарахування, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін. Вказує, що судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не допущено порушень норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні Позивач підтримав зазначені у касаційній скарзі вимоги.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю.

З 2005 року він є пенсіонером, ветераном органів внутрішніх справ України, пенсія призначена за вислугу років згідно з Законом України від 9 квітня 1992 pоку №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).

Згідно із наявною матеріалах справи декларацією про майновий стан за 2017 рік Позивач обраховував доходи від провадження незалежної професійної діяльності, при цьому сума одержаного доходу від діяльності у сфері права становить 65070,00 грн., при цьому з врахуванням документально підтверджених витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності, сума чистого доходу оподатковуваного доходу становила 0 грн.

Також в матеріалах справи міститься копія розділу 3 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, згідно із якою сума доходу, заявлена в податковій декларації Позивачем, становила 0 грн., а розмір єдиного внеску взагалі не відображений у відповідних рядках.

Позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 9 листопада 2018 року №Ф-97793-53, згідно з якою загальна сума боргу з єдиного внеску станом на 31 жовтня 2018 року становить 15819,54 грн.

З результатами розгляду скарги ОСОБА_1 рішенням ГУ ДФС у Кіровоградській області від 21 грудня 2018 року її залишено без розгляду у зв`язку із недотриманням позивачем вимог частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі ? Закон №2464-VI) щодо подання такої скарги до органу доходів і зборів вищого рівня.

При цьому суди зазначили, що відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 27 жовтня 2017 року Олександрійська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області є відокремленим підрозділом ГУ ДФС у Кіровоградській області, в зв`язку з чим не є самостійною юридичною особою.

В подальшому Позивачем оскаржено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 9 листопада 2018 року №Ф-97793-53 до ДФС України. Скаргу подано 4 січня 2019 року.

На підставі рішення Державної фіскальної служби України від 6 лютого 2019 року №5954/6/99-99-11.05-02-25 скарга залишена без розгляду через порушення строку подання, встановленого Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2015 року №1124 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 лютого 2016 року за №178/28308.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу, Позивач оскаржив її у судовому порядку.

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

Посилаючись на недотримання судами першої апеляційної інстанцій вимог процесуального права, Позивача вважає, що судами невірно протлумачено норми права у спірних правовідносинах. Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що відсутність доходу від здійснення адвокатської діяльності звільняє його від обов`язку щодо нарахування та сплати ЄСВ. Крім цього, скаржник наголошує, що отримує пенсію за вислугу років, а тому у сплаті ЄСВ немає необхідності, оскільки це не впливає на розмір його пенсійного забезпечення.

Також Позивач посилається на неврахування судами обставин недотримання Відповідачем 2 положень податкового законодавства при прийнятті рішення щодо залишення без розгляду його скарги, поданої в адміністративному порядку, на вимогу сплату боргу.

3.2. Доводи Відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу Відповідач-2, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанції, вказує на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не ставило в залежність обов`язок щодо сплати ЄСВ від наявності отриманого доходу (прибутку), а сума єдиного внеску не може бути меншою за мінімальний розмір.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Спеціальним законодавчим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-VI).

Як підтверджується матеріалами справи, Позивач 4 січня 2019 року звертався зі скаргою на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 9 листопада 2018 року №Ф-97793-53 до ДФС України.

Ця скарга на підставі рішення Державної фіскальної служби України від 6 лютого 2019 року №5954/6/99-99-11.05-02-25 залишена без розгляду у зв`язку із порушенням строку подання, встановленого Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2015 року №1124 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 лютого 2016 року за №178/28308.

Так, згідно з частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Отже, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом строку розгляду скарги, тобто ненаправлення впродовж визначених Законом № 2464-VI строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. В свою чергу, визнання скарги повністю задоволеною означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

Разом з тим, як свідчать наявні у справі матеріали, Відповідачами не надано доказів щодо дотримання визначених законодавством строків надіслання відповіді на подану Позивачем скаргу на вимогу про сплату боргу Державною фіскальною службою України.

За таких обставин, з урахуванням наведеного, скарга платника податків вважається задоволеною, а оскаржувана вимога скасованою.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, у разі виникнення спору між платником податків та державою суд не може відмовити громадянину в захисті лише через сумніви в правомірності його дій. Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати «сумніви» інакше, як неспроможність фіскального органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку.

Суд звертає увагу на те, що в судові засідання суду касаційної інстанції призначені на 21 жовтня 2020 року, 4 листопада 2020 року, а також 18 листопада 2020 року відповідачі явку уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Під час розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій Відповідачами не надано доказів та доведено обставин дотримання законодавчо визначеної процедури розгляду скарги Позивача на вимогу про сплату боргу.

Європейський суд з прав людини у численних рішеннях неодноразово звертав увагу Держави Україна на ту обставину, що дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання в права особи повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а саме втручання - легітимним і пропорційним.

Суд вважає за необхідне зазначити й те, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, а так само суд апеляційної інстанції, здійснюючи розгляд апеляційної скарги Позивача, взагалі не надавали правової оцінки доводам Позивача щодо допущених порушень під час розгляду поданих ним в адміністративному порядку скарг на вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Отже, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову та прийняли рішення за неправильного застосування норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Отже, переглянувши судові рішення Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 3, 344, 351, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року скасувати.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 9 листопада 2018 року №Ф-97793-53.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх