Справа № 440/2421/20
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 р. Справа № 440/2421/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

суддів: Катунова В.В., Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року по справі № 440/2421/20 (головуючий 1 інстанції Чеснокова А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу роботи періодів з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року та з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 28 вересня 2012 року (з моменту призначення), зарахувавши до стажу його роботи період роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в пільговому обчисленні 1 рік за 1 рік і 6 місяців та період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що робота ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі в період з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року підтверджується записами в його трудовій книжці та архівною довідкою. Стверджував, що згідно записів у його трудовій книжці ОСОБА_1 у період з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року працював в Будівельно-монтажному управлінні № 3 тресті "Тюменьбудгаздобування". Вказував, що у відповідності до вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А відтак, у відповідача не було законних підстав для відмови в зарахуванні цього стажу до пільгового стажу з розрахунку один рік фактичної роботи до одного року і шести місяців страхового стажу. Крім того, зазначає, що відповідачем незаконно не враховано повний стаж роботи позивача з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року у період ведення підприємницької діяльності, адже ним в повному обсязі сплачений єдиний податок за цей період.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування до пільгового стажу роботу ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в пільговому обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців, з моменту призначення з 28 вересня 2012 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити зарахування до пільгового стажу роботу ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в пільговому обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців, та перерахувати й виплати пенсію ОСОБА_1 з моменту призначення з 28 вересня 2012 року, з врахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування повного стажу роботи з 01.01.2004 року по 01.05.2009 року за період ведення підприємницької діяльності та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати повний стаж роботи з 01.01.2004 року по 01.05.2009 року за період ведення підприємницької діяльності та в частині відмови в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 28 вересня 2012 року, що підтверджується копією протоколу УПФУ Октябрського району в м. Полтаві №1588 від 12 листопада 2012 року (а.с. 38).

З листа Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 19655/0715 від 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 дізнався, що при призначенні пенсії до його страхового стажу не зараховано період роботи в районі Крайньої півночі в пільговому обчисленні (1 рік за 1 рік і 6 місяців) за період з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року, та не в повному обсязі зарахований період ведення підприємницької діяльності (а.с. 19).

14 листопада 2019 року позивач звернувся до Полтавського ОУПФУ в Полтавській області із заявою про перерахунок пенсії, у якій просив перерахувати пенсію із врахуванням стажу роботи в районах та місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, та із страхового стажу в повному обсязі за період ведення підприємницької діяльності.

До вказаної заяви позивачем було додано лист ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області та трудової книжки.

Однак, відповідачем такого перерахунку здійснено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи, суд вважає належним способом захисту та відновлення прав ініціатора звернення у цій справі, з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язати відповідача здійснити зарахування до пільгового стажу роботу ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців, та перерахувати й виплати пенсію ОСОБА_1 з моменту призначення з 28 вересня 2012 року, з врахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців.

Колегія суддів частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф "б" цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу роботи періоду з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 28 вересня 2012 року (з моменту призначення), зарахувавши до стажу його роботи період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Абзацом шостим та сьомим пункту 2 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03 липня 1998 року № 727/98 визначено, що суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах, зокрема, до Пенсійного фонду України - 42 відсотки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 23 вересня 1999 року, про що до ЄДР внесений запис про проведення державної реєстрації (а.с. 60).

Разом із тим матеріалами справи підтверджено, що позивачем в повному обсязі сплачено єдиний податок за період з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року, що підтверджується листом ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області № 902/Я/16-01-07-39 від 23 серпня 2018 року (а.с. 19) так і листом ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області № ФОП/Я/3997-16-31-50-06-22 від 23.06.2020 року.

Згідно з наданою інформацією, як в листі податкового органу від 23.08.2018р., так і в листі від 22.06.2020р., дані щодо нарахування і сплати сум єдиного податку співпадають, а саме:

2006 рік: нараховано 2160,00 грн., сплачено - 4320,00 грн.;

2007 рік: нараховано 2160,00 грн., сплачено - 4160,00 грн.;

2008 рік: нараховано 720,00 грн., сплачено - 1060,00 грн.;

2009 рік: нараховано 720,00 грн., сплачено - 1233,00 грн.

Відтак, у зв`язку зі сплатою позивачем єдиного податку у розмірах визначених законодавством чинним на момент здійснення ним підприємницької діяльності, відповідачем не правомірно не зараховано до трудового стажу період у якому здійснювалися такі відрахування до Пенсійного фонду.

А тому позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу роботи періоду з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 28 вересня 2012 року (з моменту призначення), зарахувавши до стажу його роботи період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року задоволенню підлягають.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вважає, що заявлені позивачем судові витрати з оплати правничої допомоги підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/160 від 18 жовтня 2018 року у справі № 813/4989/17, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі; на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем приєднано до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги з детальним описом робіт, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги.

Разом із тим, на переконання суду на підтвердження фактичного здійснення позивачем оплати послуг адвоката та витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надана квитанція, ордер, платіжне доручення (тощо).

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19.

Матеріалами справи підтверджено, що належних доказів здійснення позивачем оплати послуг, наданих адвокатом (квитанції банку, платіжні доручення, тощо) суду не надано.

Отже, доказів фактичного понесення позивачем вищевказаних витрат суду не надано.

Відтак, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами витрати позивача на правничу допомогу розподілу не підлягають.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявна квитанція №67043 від 01.07.2020 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

З урахуванням висновку суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині, що оскаржується, колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, дійшла висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 1261,20 грн.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року по справі № 440/2421/20 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування повного стажу роботи з 01.01.2004 року по 01.05.2009 року за період ведення підприємницької діяльності та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати повний стаж роботи з 01.01.2004 року по 01.05.2009 року за період ведення підприємницької діяльності.

В цій частині прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування повного стажу роботи з 01.01.2004 року по 01.05.2009 року за період ведення підприємницької діяльності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати повний стаж роботи з 01.01.2004 року по 01.05.2009 року за період ведення підприємницької діяльності.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року по справі № 440/2421/20 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня) 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко