Справа № 380/7189/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Львів справа №380/7189/20

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування та невиплату індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців для розрахунку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді офіцера штабу. Наказом командувача повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 04 червня 2020 року № 41 його звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 116 від 19 червня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення.

Позивач вказує, що як слідує зі змісту довідок про всі види та розміри його грошового забезпечення, а зокрема, з довідки, наданої командиром військової частини НОМЕР_1 від 10 серпня 2020 року № 350/490/46/1513пс та архівної довідки № В-1124/1336 від 22 липня 2020 року, наданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, з липня 2014 року по 19 червня 2020 року (день виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення) індексація грошового забезпечення нараховувалася неправильно та виплачувалася не у повному обсязі, а за період з січня 2016 року по листопад 2018 року не нараховувалася та не виплачувалася взагалі.

Дії відповідача щодо ненарахування та невиплати, а в окремі періоди проходження військової служби нарахування та виплати у неналежному розмірі індексації його грошового забезпечення позивач уважає протиправними, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення у зв`язку із зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому, на думку позивача, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян, а органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Позивач вважає, що в жодному разі нарахована індексація не може бути зменшена без застосування базового місяця, допускається лише її виплата в фіксованому розмірі або ж у більшому при збільшенні індексу інфляції.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує про те, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. За таких обставин, військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник бюджетних коштів проводить видатки тільки у межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом. Крім того, відповідно до пункту 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення, у тому числі й індексація виплачуються в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Тому військова частина НОМЕР_1 не може виплатити індексацію грошового забезпечення за рахунок інших коштів.

Відповідач зазначає, що пунктом 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року № 248/3/9/1/2 передбачено у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. Відповідно до вищевказаного роз`яснення у січні 2016 року Департаментом фінансів Міністерства оборони України було встановлено виплачувати військовослужбовцям лише додаткові види грошового забезпечення (премія, надбавка за виконання особливо важливих завдань, щомісячна додаткова грошова винагорода, надбавка за особливі умови служби, надбавка у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці), які виплачуються у поточному місяці за минулий. Крім того, з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян, якими також є військовослужбовці з 01 січня 2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 3 було значно збільшено за рахунок підвищення розміру їх преміювання.

Відповідач зауважує, що відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики порядок виплати сум індексації грошових доходів не передбачає механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди, а нарахування сум індексації здійснюється у межах коштів установ та організацій на ці цілі.

Також відповідач звертає увагу на те, що станом на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення він погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків та не оскаржував свого звільнення у встановленому порядку.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2014 року по грудень 2015 року відповідач зазначає, що базовим місяцем індексації грошового забезпечення вважається місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної заробітної плати, пенсії, стипендії, виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових заробітної плати). На думку відповідача, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу, січень 2008 року не може бути застосований як базовий місяць, оскільки позивач почав проходити військову службу на офіцерській посаді та отримувати місячне грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 з липня 2014 року. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року як базового місяця може здійснюватися лише тим військовослужбовцям, які проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 станом на січень 2008 року.

Крім того, відповідач вважає, що при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача повинен братися не тільки березень 2018 року, як базовий місяць, але й вересень 2014 року, оскільки у цей період позивач отримав таємність у розмірі 48,19 грн., що призвело до збільшення розміру його грошового забезпечення.

На переконання відповідача, у своїх діях щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення він керувався вимогами чинного законодавства та належно виконував свої обов`язки, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 11 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні із залученням сторін (відповідача) відмовлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 червня 2020 року № 116 (по стройовій частині) капітана ОСОБА_1 , офіцера штабу, звільненого наказом командувача повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04 червня 2020 року № 41 у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 20 червня 2020 року виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с.11).

Відповідно до архівної довідки № В-1124/1336 від 22 липня 2020 року (а.с.15-18), наданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України позивачу за період з липня 2014 року по грудень 2015 року нараховано індексацію грошового забезпечення у таких місяцях та розмірах: у листопаді 2014 року у розмірі 35,52 грн. (базовий місяць серпень 2014 року); у грудні 2014 року у розмірі 65,77 грн. (базовий місяць серпень 2014 року); у січні 2015 року у розмірі 90,13 грн. (базовий місяць серпень 2014 року); у лютому 2015 року у розмірі 129,11 грн. (базовий місяць серпень 2014 року); у березні 2015 року у розмірі 170,52 грн. (базовий місяць серпень 2014 року); у квітні 2015 року у розмірі 244,82 грн. (базовий місяць серпень 2014 року); у травні 2015 року у розмірі 45,62 грн. (базовий місяць квітень 2015 року); у червні 2015 року у розмірі 145,22 грн. (базовий місяць квітень 2015 року); у липні 2015 року у розмірі 145,22 грн. (базовий місяць червень 2015 року); у серпні 2015 року у розмірі 145,22 грн. (базовий місяць червень 2015 року); у вересні 2015 року у розмірі 145,22 грн. (базовий місяць червень 2015 року); у жовтні 2015 року у розмірі 145,22 грн. (базовий місяць червень 2015 року); у листопаді 2015 року у розмірі 144,32 грн. (72,16 грн. + 72,16 грн.) (базовий місяць червень 2015 року); у грудні 2015 року у розмірі 145,22 грн. (107,46 грн. + 37,76 грн.) (базовий місяць грудень 2015 року).

З наявної у матеріалах справи довідки про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення та одноразових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 № 350/490/46/1513ПС від 10 серпня 2020 року (а.с.12-14), виданої військовою частиною НОМЕР_1 суд встановив, що позивачу з січня 2016 року по листопад 2018 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. З грудня 2018 року по червень 2020 року індексацію грошового забезпечення позивачу нараховано та виплачено у таких місяцях та розмірах: у грудні 2018 року у розмірі 71,08 грн.; у січні 2019 року у розмірі 71,08 грн.; у лютому 2019 року у розмірі 71,08 грн.; у березні 2019 року у розмірі 134,47 грн.; у квітні 2019 року у розмірі 134,47 грн.; у травні 2019 року у розмірі 134,47 грн.; у червні 2019 року у розмірі 137,47 грн.; у липні 2019 року у розмірі 206,72 грн.; у серпні 2019 року у розмірі 206,72 грн.; у вересні 2019 року у розмірі 206,72 грн.; у жовтні 2019 року у розмірі 206,72 грн.; у листопаді 2019 року у розмірі 206,72 грн., у грудні 2019 року у розмірі 216,51 грн.; у січні 2020 року у розмірі 216,51 грн.; у лютому 2020 року у розмірі 216,51 грн.; у березні 2020 року у розмірі 216,51 грн.; у квітні 2020 року у розмірі 216,51 грн.; у травні 2020 року у розмірі 216,51 грн.; у червні 2020 року у розмірі 144,34 грн.

Згідно указаної вище довідки базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є червень 2015 року у зв`язку з підняттям ОВЗ та березень 2018 року у зв`язку із підняттям посадового окладу.

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у цій справі є оцінка: наявності чи відсутності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців для розрахунку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, відповідно до визначення, яке міститься в абзаці третьому статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, шостої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з абзацами першим, другим, п`ятим, шостим пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Абзацами першим шостим пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України Конституційний Суд України зазначив про те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа № 825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку № 1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

З наявних у матеріалах справи доказів суд встановив, що відповідач у період з липня 2014 року по грудень 2015 року нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням таких базових місяців: серпень 2014 року, квітень 2015 року, червень 2015 року, грудень 2015 року.

У період з січня 2016 року по листопад 2018 року відповідач індексацію грошового забезпечення позивачу не нараховував та не виплачував. Базовим місяцем індексації грошового забезпечення за указаний період зазначено червень 2015 року.

З грудня 2018 року по червень 2020 року індексацію грошового забезпечення позивачу нараховано та виплачено відповідачем з урахуванням березня 2018 року, як базового місяця.

В той же час, позивач вважає, що базовими місяцями для нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року. Неправильне визначення відповідачем базових місяців, на думку позивача, стало наслідком нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення не у повному розмірі.

Враховуючи наведене, спірним у цій справі є саме питання визначення базового (базових) місяця (місяців) індексації грошового забезпечення позивача за оспорюваний період.

З цього приводу суд зазначає таке.

Як слідує з наявної у матеріалах справи архівної довідки № В-1124/1336 від 22 липня 2020 року, наданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 23 червня 2014 року (наказ від 24 червня 2014 року).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Таким чином, базовий місяць для цілей нарахування індексації грошових доходів населення, якими є, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців - це місяць, у якому відбулося підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком з наступного місяця.

З наведеного слідує, що функція базового місяця полягає саме у визначенні початку обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошових доходів населення.

Проте, абзацом 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) визначені особливості обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників.

Так, відповідно до цього пункту обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Отже, фактично цією нормою встановлено, що базовим місяцем для нарахування індексації грошових доходів новоприйнятого працівника є місяць прийняття його на роботу, з якого власне і починає обчислюватися індекс споживчих цін.

Як уже було зазначено судом вище, позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 23 червня 2014 року.

Враховуючи норму абзацу 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача, з якого і починає обчислюватися індекс споживчих цін, є червень 2014 року.

Тому з цих підстав суд погоджується з доводами відповідача про те, що січень 2008 року не може бути застосований, як базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

Суд також враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесені зміни до Порядку № 1078 та пункт 10-2 цього Порядку викладено у такій редакції: «для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Однак, указана постанова набрала чинності з 15 грудня 2015 року, а відтак, не може бути застосована до спірних у цій справі правовідносин з участю позивача.

Як уже встановив суд, відповідач у період з липня 2014 року по грудень 2015 року нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням таких базових місяців: серпень 2014 року, квітень 2015 року, червень 2015 року, грудень 2015 року. У період з січня 2016 року по листопад 2018 року відповідач індексацію грошового забезпечення позивачу не нараховував та не виплачував. Базовим місяцем індексації грошового забезпечення за указаний період зазначено червень 2015 року. З грудня 2018 року по червень 2020 року індексацію грошового забезпечення позивачу нараховано та виплачено відповідачем з урахуванням березня 2018 року, як базового місяця.

Отже, як слідує з наведеного відповідач на час зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 неправильно визначив базовий місяць нарахування індексації його грошового забезпечення, яким, з урахуванням норми абзацу 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) має бути саме червень 2014 року, а не серпень 2014 року.

В той же час, нарахування позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням серпня 2014 року як базового місяця відповідач здійснював у період з липня 2014 року по квітень 2015 року.

Крім того, у подальшому відповідач встановив позивачу такі базові місяці: квітень 2015 року, червень 2015 року, грудень 2015 року, з урахуванням яких і здійснював нарахування позивачу індексацію його грошового забезпечення за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно із пунктом 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09 лютого 2005 року № 024-106 встановлено, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації.

Таким чином, визначення базового місяця (крім визначення базового місяця, зокрема, новоприйнятим працівникам, що було описано вище) залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

В подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала законної сили 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

Отже, у межах спірних правовідносин саме червень 2014 року (який має бути встановлений позивачу, як новоприйнятому працівнику відповідно до вимог абзацу 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 у відповідній редакції) та березень 2018 року (встановлений позивачу у зв`язку прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала законної сили 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил) є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно встановлено базовий місяць, то у спірний період нарахування індексації здійснювалось відповідачем неправильно, що у свою чергу призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах.

Щодо посилань відповідача на відсутність фінансового ресурсу, як на підставу для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

До того ж, відповідачем не надано жодних доказів для підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується коштів на індексацію грошового забезпечення, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на його рахунки для виплати індексації військовослужбовцям у вказаний період, а також не доведено ту обставину, що ним протягом 2016-2018 рр. надсилались відповідні заявки до вищестоящого органу стосовно потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

З огляду на наведене посилання відповідача на відсутність фінансового ресурсу, як на підставу для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року є безпідставними та до уваги судом не приймаються.

Щодо посилань відповідача на роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, а також на роз`яснення Мінсоцполітики суд вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки зазначені роз`яснення не є нормативно-правовими актами, а відповідач має діяти відповідно до вимог закону, який має вищу юридичну силу.

Твердження відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є безпідставними, оскільки частина 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Доводи відповідача про відсутність механізму виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців за минулі періоди суд оцінює критично, оскільки вказане не може бути підставою для позбавлення позивача права на оплату праці, однією з основних державних гарантій якого є індексація грошового забезпечення, а не проведення та не виплата цієї гарантії є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд не враховує аргументи відповідача про те, що станом на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення він погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків та не оскаржував свого звільнення у встановленому порядку, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Тобто, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.

За таких обставин, оскільки, як вже було зазначено судом вище, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а індексація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), сам факт звільнення позивача з військової служби зобов`язував відповідача в силу вимог чинного законодавства провести з ним повний розрахунок, в тому числі й у частині виплати індексації його грошового забезпечення.

Слід також зазначити, що нарахування та виплата індексації нерозривно пов`язані із обізнаністю роботодавця із часом набуття права працівника на її нарахування та виплату, що є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому індексація грошового забезпечення мала бути нарахована та виплачена позивачу саме з моменту набуття ним права на її нарахування та виплату відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року.

Як встановив суд з матеріалів справи відповідач у період з липня 2014 року по грудень 2015 року нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням таких базових місяців: серпень 2014 року, квітень 2015 року, червень 2015 року, грудень 2015 року. У період з січня 2016 року по листопад 2018 року відповідач індексацію грошового забезпечення позивачу не нараховував та не виплачував. Базовим місяцем індексації грошового забезпечення за указаний період зазначено червень 2015 року. З грудня 2018 року по червень 2020 року індексацію грошового забезпечення позивачу нараховано та виплачено відповідачем з урахуванням березня 2018 року, як базового місяця.

Однак, як вказав вище суд, базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року мають бути саме червень 2014 року та березень 2018 року.

При цьому, суд зауважує, що між сторонами відсутній спір в частині визначення березня 2018 року, як базового місяця.

За таких обставин, суд доходить висновку, що саме бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з урахуванням червня 2014 року, як базового місяця є протиправною, а тому позовну вимогу у цій частині належить задоволити частково.

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Водночас, суд також враховує, що відповідач частково нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення, однак з неправильно встановленим базовим місцем індексації.

Тож, оскільки суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з урахуванням червня 2014 року, як базового місяця та, враховуючи те, що відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення саме на відповідача покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з урахуванням червня 2014 року та березня 2018 року, як базових місяців та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Крім того, суд зауважує, що у позовній заяві позивач зазначає про те, що індексація грошового забезпечення входить до складу грошового забезпечення і її виплата здійснюється із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до статті 168.5 Податкового кодексу України в порядку, визначеному пунктом 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44. Оскільки нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу мала бути здійснена під час проходження ним військової служби, то наявні підстави для компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до статті 168.5 Податкового кодексу України.

За змістом частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У позовній заяві позивач у її прохальній частині не заявив вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за спірний період із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до статті 168.5 Податкового кодексу України, а тому суд відповідно до вимог частини другої статті 9 КАС України розглянув цю справу у межах заявлених позовних вимог, якими є визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування та невиплату індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців для розрахунку.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (с. Липники, Пустомитівський район, Львівська область, 81134) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з урахуванням червня 2014 року, як базового місяця.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2014 року по 19 червня 2020 року з урахуванням червня 2014 року та березня 2018 року, як базових місяців та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2020 року.

Суддя Клименко О.М.