Справа № 200/9045/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 р. Справа№200/9045/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6),

за участю третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Донецький обласний військовий комісаріат (, 87548, м. Маріуполь, вул. Громової, буд. 67)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням часткової втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 19 червня 2020 року № 86 та зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням часткової втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідністю або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Ухвалою від 5 жовтня 2020 року Донецький окружний адміністративний суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків шляхом, зокрема, надання клопотання щодо необхідності залучення третьої особи по справі та екземпляр позовної заяви та додатків до неї для надіслання третій особі.

20 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач виконав вимоги ухвали суду від 5 жовтня 2020 року, чим усунув її недоліки.

Ухвалою від 21 жовтня 2020 року суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/9045/20-а за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно суд, задовольнивши клопотання позивача, залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Донецький обласний військовий комісаріат.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач зазначив, що в період проходження служби у Збройних силах України він неодноразово брав участь у антитерористичній операції в період з 2016 по 2019 роки. Відповідно до довідки Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовій клінічний госпіталь» Міністерства оборони України від 19 липня 2018 року № 1158 у нього було виявлено гостру реакцію на стрес з проявами антено-невротичного та інсомнічного синдромів з виходом на компенсацію, котре було безпосередньо пов`язано з проходженням ним військової служби. Після звільнення з військової служби за станом здоров`я був направлений на обласну медико-соціальну експертну комісію, відповідно до висновку котрої йому встановлено 10% втрати працездатності. На підставі вказаного висновку позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги, на що отримав відмову, за змістом якої права на таку виплату він не має, оскільки вона не передбачена діючим законодавством та підстав для направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства фінансів Міністерства оборони України не має. Не погодившись з відмовою ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернувся із позовом про визнання її протиправною та скасування до суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/12371/19-а позовні вимоги позивача були задоволені. Проте, в липні 2020 року позивач отримав лист від 26 червня 2020 року, який містив відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги на підставі протоколу засідання комісії МОУ від 19 червня 2020 року.

В установлений судом строк відповідачем на адресу суду надано відзив на адміністративний позов позивача, у якому заперечив проти задоволення заявлених вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 червня 2020 року № 86 п. 23 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачене право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби особами, які втратили працездатність без установлення групи інвалідності внаслідок захворювання, якщо воно пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено втрату працездатності, яка настала внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням військової служби. Таким чином, зазначає відповідач, втрата працездатності позивачем настала внаслідок травми пов`язаної з проходженням військової служби, а не з виконанням обов`язків військової служби.

Третя особа по справі надала суду пояснення стосовно позовної заяви позивача, де зазначила, що відповідно до п. 7 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Позивач відповідно до свідоцтва про хворобу № 1692 від 23 жовтня 2018 року отримав захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. На думку третьої особи поняття «захворювання отримане під час виконання обов`язків військової служби» та «захворювання, пов`язане з проходженням військової служби» мають різне значення та відповідно несуть різні наслідки передбачені чинним законодавством України.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , що виданий 7 серпня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 від 21 листопада 2016 року, виданого Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Як вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 22 квітня 2019 року позивача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 15 квітня 2019 року № 57-РС з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 11 липня 2016 року по 10 серпня 2016 року, з 11серпня 2016 року по 20 жовтня 2016 року, з 10 грудня 2016 року по 10 лютого 20017 року, з 23 лютого 2017 року по 10 квітня 2017 року, що підтверджується довідкою від 24 квітня 2019 року № 670, виданої Військовою частиною Міністерства оборони України НОМЕР_4 .

Позивач також брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення в період з 13 травня 2018 року по 28 травня 2018 року, з 27 липня 2018 року по 28 серпня 2018 року, з 4 жовтня 2018 року по 8 листопада 2018 року, з 16 листопада 2018 року по 28 лютого 2019 року, з 27 березня 2019 року по 1 квітня 2019 року та з 11 квітня 2019 року по 22 квітня 2019 року.

Довідкою від 19 липня 2018 року № 1158, що видана Національним військово-медичним клінічним центром Міністерства оборони України «Головний військовий клінічний госпіталь» підтверджується стан після перенесеної гострої реакції на стрес з проявами астенно-невротичного та інсомнічного синдромів з виходом в компенсацію, як захворювання, що пов`язане з проходженням позивачем військової служби за контрактом.

2 жовтня 2018 року госпітальна військово-лікарська комісія терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 29 серпня 2018 року № 1209, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, провела медичний огляд позивача та встановила у останнього захворювання, що пов`язані з проходженням ним військової служби.

Довідкою Обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 серії 12 ААА № 032055 від 25 червня 2019 року встановлено 10% ступінь втрати позивачем професійної працездатності.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/12371/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року, позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження: АДРЕСА_3 , ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано лист-відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/669 від 18 липня 2019 року щодо не направлення документів ОСОБА_1 на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не підготовки висновку та не направлення документів ОСОБА_1 для призначення та виплати одноразової грошової допомоги до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України та зобов`язано Донецький обласний військовий комісаріат в 15-денний строк подати на розгляд розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборону України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та заяву з документами ОСОБА_1 , подану для призначення одноразової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

Як вбачається із витягу від 20 червня 2020 року із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 червня 2020 року № 86, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що під час первинного огляду органами МСЕК йому встановлено 10 % втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що в свою чергу не передбачено п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також у протоколі зазначено про те, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем, поряд з іншими, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності. Виплата допомоги у разі встановлення ступеня працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена.

Донецький обласний військовий комісаріат листом від 26 червня 2020 року за вих. № 11/727 повідомив позивача про те, що згідно Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 червня 2020 року № 86, комісія дійшла висновку про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, якого 22 квітня 2019 року звільнено з військової служби та 25 червня 2019 року, під час первинного огляду органами МСЕК, встановлено 10 % втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. У листі також зазначено про те, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем, поряд з іншими, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності. Виплата допомоги у разі встановлення ступеня працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена.

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем рішення в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням часткової втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 червня 2020 року № 86, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

Також при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує ту обставину, що Донецьким окружним адміністративним судом розглядалась справа № 200/12371/19-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії та за результатами розгляду якої, було прийнято рішення від 20 січня 2020 року. Проте суд зазначає, що спірним питанням вказаної справи було встановлення протиправності листа-відмови Донецького обласного військового комісаріату № 11/669 від 18 липня 2019 року щодо не направлення документів ОСОБА_1 на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не підготовки висновку та не направлення документів ОСОБА_1 для призначення та виплати одноразової грошової допомоги до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України. Питання щодо наявності права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому часткової втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби під час розгляду справи № 200/12371/19-а не вирішувалось та правова оцінка зазначеним обставинам не надавалась.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Приписам ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві; 7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (ч. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства (ч. 3 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

На виконання вказаного законодавчого положення Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок №975).

У силу п. 7 Порядку №975, у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Як вбачається із довідки військово-лікарської комісії від 19 липня 2018 року № 1158 позивачу встановлено стан після перенесеної гострої реакції на стрес з проявами астенно-невротичного та інсомнічного синдромів з виходом в компенсацію, як захворювання, що пов`язане з проходженням позивачем військової служби.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (видається застрахованій особі) серії 12 ААА № 032055 від 25 червня 2020 року, позивачу встановлено 10% ступінь втрати професійної працездатності. При цьому, згідно з наявними у матеріалах справи доказами групи інвалідності позивачу встановлено не було.

Натомість, положення п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на які посилається позивач у своєму позові, обов`язково передбачає отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

У той же час, зазначені положення п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачають отримання одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності за умови отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва). Проте, у межах спірних правовідносин військово-лікарською комісією Національного військово-медичного центру «Головного військового клінічного госпіталю» не встановлено наявності у позивача поранення (контузії, травми або каліцтва), оскільки у довідці мова йде про захворювання, що не є тотожним поняттю «поранення (контузія, травма, каліцтво)». Також довідкою МСЕК позивачу також не підтверджено отримання 10 % ступня втрати професійної працездатності у зв`язку із отриманим ним пораненням (контузії, травми або каліцтва).

За таких обставин, враховуючи заявлений предмет та підстави позову, суд дійшов до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, з огляду на відсутність на це правових підстав.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень ч. 5 ст. 77 КАС

України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не надано, в зв`язку з чим суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6) про визнання протиправним та скасування рішення в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням часткової втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 19 червня 2020 року № 86 та зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням часткової втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідністю або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», відмовити у повному обсязі.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 25 листопада 2020 року. Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар