Справа № 640/8184/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8184/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості від 22.02.2019 №UA100210/2019/000058/2.

Позов обґрунтовано тим, що на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару останнім надано всі необхідні для цього документи, втім митним органом прийнято протиправне рішення щодо коригування митної вартості.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не доведено обставин, які викликали обґрунтовані сумніви щодо достовірності проведеного декларантом розрахунку коригування митної вартості за ціною договору, а інших обставни, які впливали б на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не було встановлено.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) від 20.02.2019, який підтверджує реальну вартість автомобіля, безпідставно не було враховано судом першої інстанції.

Також апелянт вказує, що застосування резервного методу визначення митної вартості автомобіля та коригування митної вартості є безпідставним, так як позивачем надано усі необхідні документи для підтвердження митної вартості товару.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що оскільки позивачем не було надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, відтак оскаржуване рішення є правомірним.

Крім того, апелянт звертає увагу, що позивачем не було надано ні до митного органу, ні до суду переклад документів, які подавались під час митного оформлення товару.

У письмових поясненнях позивач зазначив, що розрахунок за проведений товар ним було проведено готівкою, що підтверджується відповідним рахунком-фактурою та листом компанії M.S. Automobile від 07.10.2020. При цьому, позивачем зазначено що такий рахунок та лист перекладено на українську мову, що підтверджується відповідними доказами.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подано до Київської міської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA100210/2019/093616, відповідно до якої заявлено до митного оформлення товар - автомобіль легковий: марка - Audi; модель - А6: бувший у використанні; об`єм двигуна - 2967 куб. см.; номер кузова НОМЕР_1 : тип двигуна - дизельний; кількість місць - 5 (включно місце водія). Митна вартість товару, відповідно до графи 42, склала 15 126,05 євро (за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані: рахунок на оплату від 13.02.2019, технічний паспорт на автомобіль від 13.02.2019, декларація країни експорту від 13.02.2019 №MRN 19D68Е7, митна декларація для письмового декларування товарів від 14.02.2019, акт про проведення огляду транспортних засобів від 14.02.2019, висновок КНДІСЕ від 20.02.2019 про вартість автомобіля.

У той же час, Київською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100210/2019/000058/2 від 22.02.2019, яким заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації №UA100210/2019/093616 скориговано до рівня 22 358,50 євро.

Вказане рішення вмотивоване тим, що до митного оформлення разом з поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товарів подано рахунок-фактуру, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які містять недоліки та розбіжності, а саме: згідно з пункту 2 статті 53 Митного кодексу України, не подано інформації щодо вартості аналогічних, ідентичних автомобілів в країні експорті, які розміщено на сайтах, базах даних цінової інформації; відсутня інформація щодо перерахування коштів, в готівковій чи безготівковій формі, призначених для купівлі автомобіля в країні експорту, відсутні на товаросупровідних документах, у тому числі у наданій до митного оформлення МД країни відправлення, відбитки особистого митного забезпечення прикордонної митниці на документах, що свідчать про те, що документ при перетині митного кордону не надавався, відсутня цінова інформація в експортній МД.

На підставі викладеного, декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) до органів доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість та усувають виявлені недоліки та розбіжності, а саме: 1) відсутні документи, що підтверджують переміщення валютних коштів за межі України; 2) інформації щодо вартості аналогічних, ідентичних автомобілів у країні експорті, які розміщено на сайтах, базах даних цінової інформації; 3) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території країни, з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 4) якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З огляду на те, що декларантом не надано всіх документів, згідно із переліком, митним органом вказано про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача про коригування митної вартості товару та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки позивач витребуваних документів щодо підтвердження заявленої митної вартості у повному обсязі не надав, відтак у зв`язку з неможливістю об`єктивного визначення ціни товару за наданими позивачем документами, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, що дало митниці підстави для визначення митної вартості товарів у спосіб, передбачений статті 57 Митного кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила їх декларування.

У відповідності до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості.

Так, статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як свідчать матеріали справи, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, позивачем до митного оформлення було подано документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, зокрема: рахунок на оплату від 13.02.2019, технічний паспорт на автомобіль від 13.02.2019, декларацію країни експорту від 13.02.2019 №MRN19D68Е7, митну декларацію для письмового декларування товарів від 14.02.2019, акт про проведення огляду транспортних засобів від 14.02.2019, висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20.02.2019 про вартість автомобіля.

Тобто, позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає стаття 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, митний орган приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що що декларантом не було подано до митного оформлення документи, що підтверджують переміщення валютних коштів за межі України, зокрема банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати за оцінюваний транспортний засіб і транспортні витрати по його доставці.

Однак, наданий позивачем рахунок містить необхідні відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за автомобіль, оскільки в рахунку від 13.02.2019 чітко вказано купівельну ціну автомобіля (15 126,05 євро), а також зазначено, що розрахунок проведений готівкою.

При цьому, факт оплати товару готівкою підтверджується листом компанії M.S. Automobile від 07.10.2020.

Відтак, за умови подання позивачем при митному оформленні транспортного засобу рахунку фактури від 13 лютого 2019 року відповідно до якого відбулась сплата вартості імпортованого транспортного засобу у розмірі 15 126,05 євро готівкою, а продавець дану готівку отримав, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.

Оскільки, розрахунок через фінансову установу за транспортний засіб не здійснювався, у зв`язку з чим позивач був позбавлений об`єктивної можливості надати митному органу банківські чи інші платіжні документи на підтвердження оплати вартості автомобілю.

У даному випадку, ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17.

При цьому, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості так як згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 300/426/19.

Щодо посилань митного органу на відсутність документів, що підтверджують калькуляцію транспортних витрат за межами митної території країни, з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера, слід звернути увагу на наступні обставини справи.

У відповідності пункту 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують вартість транспортування, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Частиною десятою статті 58 Митного кодексу України закріплено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

При цьому, під терміном «транспортування», наведеним у цій нормі, слід розуміти той випадок, коли імпортований об`єкт перевозиться з іноземної країни до України за допомогою певних сторонніх транспортних засобів (у тому числі із залученням перевізників), а тому не поширюється на рух власним ходом автомобілю, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

Разом з тим, що вартість перевезення було включено у ціну транспортного засобу, до якого у відповідача не було зауважень, відтак вимога про надання документів на транспортування є безпідставною.

Отже, подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для визначення митної вартості товару.

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованого транспортного засобу, зазначена у рахунку-фактурі від 13 лютого 2019 року є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені у рахунку, відповідач суду не надав.

Не знайшли свого підтвердження й посилання митного органу щодо відсутності витрат на страхування вантажу.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Разом з тим, не надання позивачем страхових документів не є підставою для коригування митної вартості автомобіля за резервним методом та може свідчити лише про те, що страхування транспортного засобу не здійснювалось.

У даному випадку, оскільки страхування товару не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів.

Оскільки понесених позивачем витрат на страхування товару митницею не доведено, а відтак і включення цих витрат до митної вартості є безпідставним.

Також, не заслуговують на увагу і твердження відповідача щодо відсутності інформації щодо вартості аналогічних, ідентичних автомобілів у країні експорті, які розміщено на сайтах, базах даних цінової інформації, з огляду на наступне.

Так, у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18 Верховний Суд зазначив, що витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, документи не містять розбіжностей, ознак підробки, так як у них наявні всі відомості на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до митного оформлення надано висновок КНДІСЕ від 20.02.2019 про вартість автомобіля, згідно якого за результатами проведення авто товарознавчого дослідження вартості ввезеного країну бувшого у використанні легкового автомобіля, в якому зазначено, що вартість не розмитненого бувшого у використанні легкового автомобіля марки Audi А6, кузов номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, що ввезений на митну територію України відповідно складає 14 870,03 Євро.

При цьому, вказаний експертний висновок є додатковим документом та не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до частини другої статті 53 МК України.

У той же час, використання митницею Системи оцінки транспортних засобів Schwacke при визначенні вартості автомобіля позивача, колегія суддів оцінює критично, так як Митний кодекс України не містить положень щодо можливості застосування даної системи під час визначення митної вартості.

При цьому, відповідач не навів будь-якого нормативно-правового акту, який передбачав би впровадження у діяльність митних органів Системи оцінки транспортних засобів Schwacke при визначенні вартості транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, та який міг бути застосований відповідачем у спірних правовідносинах.

Враховуючи обставини того, що поданий на митне оформлення транспортний засіб є уживаним, містить суттєві пошкодження, та інформація про технічний стан останнього за наслідками відповідної експертизи не подавалась для оцінки програмним комплексом Schwacke, тому відсутні підстави вважати, що зазначена у такій системі інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18.

У той же час, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в розмірі 22 358, 50 євро, які складові вплинули на формування такої вартості, та не навів жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Водночас, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем під час митного оформлення та на вимогу відповідача надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

У той же час, слід зазначити, що згідно статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Отже, враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав відповідачу належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості, а документи не містять розбіжностей, відтак відсутність перекладених на українську мову рахунку-фактури та технічного паспорту на автомобіль, зважаючи на наявність у матеріалах справи відповідних доказів офіційного їх перекладу, які не унеможливлють ідентифікацію продавця товару та вартість ввезеного позивачем транспортного засобу та його митну вартість, у даному випадку, не може бути підставою для коригування митної вартості.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів пред`явлення позивачу вимоги відповідно до вимог статті 254 МК України про надання документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення придбаного ним автомобіля, перекладених українською мовою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів від 22.02.2019 №UA100210/2019/000058/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, під час подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп., та до суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп., відтак судовий збір, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень складає 1921 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості Київської міської митниці ДФС від 22 лютого 2019 року №UA100210/2019/000058/2.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-а, ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук