Справа № 140/414/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Ковальчук В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/414/20 пров. № А/857/9027/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Гнатик А.З.

представника апелянта: Коваля І.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області, Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 140/414/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області, Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

05.02.2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області, Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області про визнання протиправним та скасування висновку № 31/3-3281 від 21.11.2018р. в частині скасування державної реєстрації транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , за ОСОБА_1 .

Крім того, позивач просив суд, зобов`язати поновити державну реєстрацію транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, номер кузова НОМЕР_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2020р. позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував висновок Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області №31/3-3281 від 21.11.2018р. в частині скасування державної реєстрації транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 за ОСОБА_1 .

Крім того, суд зобов`язав Територіальний сервісний центр 0742 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області поновити реєстрацію транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , за ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянти Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Волинській області та Територіальний сервісний центр 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області в особі голови ліквідаційної комісії подали апеляційну скаргу, в якій зазначають, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянти просять суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник відповідача Коваль І.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2016р. працівниками Територіального сервісного центру 0742 ( на правах відділу м. Ковель ) регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області здійснено первинну реєстрацію транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, присвоєно номерний знак НОМЕР_4 , видано свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_5 , власник - ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

25.01.2017р. працівниками Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області проведено перереєстрацію вищевказаного транспортного засобу на нового власника за договором купівлі-продажу який укладеним в ПП «ЮРАТА», під час якої видано державний номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , власник позивач ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, в період з 01.10.2018р. 21.11.2018р. на підставі наказу Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області від 01.20.2018р. № 179 здійснено перевірку законності державної реєстрації вищевказаного транспортного засобу. Результати проведеної перевірки оформлені висновком №31/3-3281 від 21.11.2018р., який затверджений Начальником регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області. ( далі Висновок ) (а.с. 14-19)

Із змісту даного висновку видно, що підставою для скасування державної реєстрації транспортного засобу є факт первинної реєстрації транспортного засобу на підставі сертифікату який не мав бути прийнятий суб`єктом владних повноважень.

ч.2 ст.19 Конституція України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання врегульовано Законом України «Про дорожній рух».

ч.1, 4 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і вдачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати ( перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом 10 днів після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.1998р. N 1388 ( далі Порядок № 1388 )

п.3 Порядку №1388 передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

З системного аналізу п.3, п.8 Порядку № 1388 видно, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів.

В абз.3 п.40 Порядку №1388 видно, що у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до органів доходів і зборів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби.

Відповідно до п.5.7 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 №379 (далі - Інструкція №379), на підставі документів, що підтверджують встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ, виявлення ТЗ, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в Центрі, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, або інформацію про реєстрацію яких не санкціоновано внесено до автоматизованої бази даних АІС «Автомобіль» та (або) Єдиного державного реєстру Державтоінспекції, працівники Центру оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку ТЗ і передають усі відповідні документи до органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки.

Аналіз вищенаведених норм вказує саме на те, що уповноважені особи сервісних центрів Міністерства внутрішніх справ, а не комісія яка склала висновок за результатами перевірки законності державної реєстрації транспортного засобу, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію) у разі виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах Міністерства внутрішніх справ, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, і передають усі відповідні документи до відповідного органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що резолютивна частина оспорюваного висновку Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області №31/3-3281 від 21.11.2018р. в частині скасування державної реєстрації транспортного засобу («вважали б») носить рекомендаційний характер та не містить рішення про скасування державної реєстрації транспортного засобу.

Отже, як видно з матеріалів справи, комісією в складі уповноважених осіб на підставі наказу проведено перевірку матеріалів щодо реєстрації транспортного засобу за результатами, якої винесено рекомендований висновок ненормативного характеру.

В п.19 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Вказані обставини дають підстави дійти висновку, що інформація яка викладена у висновку носить рекомендаційний характер та не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України.

Разом з тим, Територіальний сервісний центр 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області є неналежним відповідачем, оскільки не є самостійною юридичною особою та в порядку ч.3 ст. 43 КАС не має адміністративної процесуальної дієздатності, що підтверджується Положенням про територіальний сервісний центр Міністрества внутрішніх справ, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.12.2015р. № 1646.

ч.1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст.2 КАС України.

В абз.4 п.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Велика Палата Верховного Суду, приймаючи 30.01.2019р. судове рішення у справі № 803/3/18, зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на це, такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Виходячи з аналізу вказаних норм слід визнати, що право на судовий захист передбачає не лише ухвалення правосудного судового рішення, яким суд поновлює чи в інший спосіб надає захист порушеним правам, свободам чи інтересам особи, а й реальне виконання цього рішення.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачі не порушили права, свободи або інтереси позивача, оскільки висновок не є рішення суб`єкта владних повноважень, у розумінні ст.19 КАС України. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту, а тому належним способом захисту порушеного права позивача у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки, а не висновку.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував вказаних положень та норм закону, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки колегії суддів узгоджуються з позицією яка викладена у Постанові Верховного Суду від 09.10.2019р. справа № 819/379/18 ( адміністративне провадження № К/9901/59220/18)

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.243, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області, Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 140/414/20 - скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області, Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя С.М. Кузьмич

Суддя З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 23.11.2020р.