Справа № 160/12707/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
08.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди його роботи, а саме: до страхового стажу періоди з 01.09.1986 року по 16.11.1987 року, з 16.10.1989 року по 25.06.1993 року, з 28.06.1993 року по 03.08.1993 року, з 04.10.1993 року по 25.09.1995 року, з 26.09.1995 року по 23.02.1996 року, з 28.02.1996 року по 21.02.1997 року, з 25.02.1997 року по 24.07.1998 року, 01.08.1998 року по 30.09.1998 року, 02.10.1998 року по 09.07.1999 року на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 01.09.1986 року; до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період з 30.01.2011 року по 29.07.2012 року в ПАТ "Дніпровський металургійний завод";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 від 14.08.2020 року та прийняти рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зі зменшенням пенсійного віку, на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" від 09.07.2003 року № 1058-ІV, з 15.08.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
10.11.2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській
області з вимогами, викладеними у позовній заяві не погоджується з наступних підстав. 14.08.2020 року позивач подав до Головного управління заяву і документи на призначення пенсії за віком по Списку №1. Згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними згідно із Законом №2148-УІІ1 від 03.10.2017 року) визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - чоловіки після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу роботи пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону. Позивачем було надано трудову книжку НОМЕР_1 для призначення пенсії, однак надану трудову книжку неможливо прийняти на опрацювання оскільки титульний аркуш передбачає внесення до трудової книжки дати народження. На титульному аркуші трудової книжки відсутня дата народження позивача, внесено тільки рік народження. Виходячи з викладеного загальний страховий стаж позивача (без врахування записів трудової книжки) складає 28 років 01 місяць 02 дні, в тому числі за Списком № 1 - 08 років 06 місяців 05 днів. Враховуючи вищезазначене, пільгова пенсія не може бути призначена за віком по Списку №1 у зв`язку з тим що на дату звернення 14.08.2020 року у позивача недостатньо в наявності пільгового стажу. Відповідач зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно діючого законодавства, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою №9840 про призначення пенсії за віком по Списку №1.
В обгрунтування причин відмови позивачу в призначенні пенсії за віком по Списку №1 було зазначено, що згідно зі статтею 114 п. 2 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для чоловіків на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Згідно ст. 24 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження систем персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж до набрання чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є трудова книжка. Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (із змінами), основним документом, що підтверджує стаж робота (далі-Порядок), є трудова книжка. Трудову книжку НОМЕР_1 , надану для призначення пенсії неможливо прийняти на опрацювання, оскільки титульний аркуш передбачає внесення до трудової книжки дати народження. На титульному аркуші трудової книжки позивача відсутня дата народження, внесено тільки рік народження. Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дати народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва пре народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Загальний страховий стаж позивача (без врахування записів трудової книжки) складає 28 років 01 місяць 02 дні, в тому числі за Списком № 1 - 08 років 06 місяців 05 днів.
Не погодившись із зазначеним рішенням відповідача позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення" №1788 від 05.11.1991 року (далі - Закон України №1788).
Закон України №1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Частиною 1 статті 114 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-IV) визначено право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Законом України №1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України №1058-IV).
Згідно п.2 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Частиною першою статті 26 Закону України №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно з п.2 ч.2 ст. 114 Закону України №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для чоловіків на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до п.10 Порядку 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок 637). Згідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.
Відповідно до статті 56 Закон України №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з статтею 62 Закон України №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.09.1986 року ОСОБА_1 у спірний період працював:
- з 01.09.1986 року по 16.11.1987 року - на посаді контролера-приймальника в 227 воєнному представництві Міністерства оборони;
- з 16.10.1989 року по 25.06.1993 року - на посаді контролера-приймальника в 227 воєнному представництві Міністерства оборони;
- з 28.06.1993 року по 03.08.1993 року - на посаді слюсаря у Виробничо-комерційній фірмі «Нейро»;
- з 04.10.1993 року по 25.09.1995 року - на посаді експедитора на складі №1 в ресторані ст. Дніпропетровськ (перейменовано на КП Ресторан ст. Дніпропетровськ);
- з 26.09.1995 року по 23.02.1996 року - на посаді інженера Обласної асоціації «СЭНКР»;
- з 28.02.1996 року по 21.02.1997 року - на посаді експедитора в ООО «Максима» (мовою оригіналу);
- з 25.02.1997 року по 24.07.1998 року - на посаді експедитора в ООО «Росхим» (мовою оригіналу);
- з 01.08.1998 року по 30.09.1998 року - на посаді охоронника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агро-ДУКО»;
- з 02.10.1998 року по 09.07.1999 року на посаді охоронника в (назва підприємства записана нерозбірливо);
- з 19.02.2010 року по день подання даного позову - на посаді різальника гарячого металу ділянки стану в прокатному цеху в ПАТ "Дніпровський металургійний завод".
Відповідачем не зараховано періоди роботи позивача: з 01.09.1986 року по 16.11.1987 року, з 16.10.1989 року по 25.06.1993 року, з 28.06.1993 року по 03.08.1993 року, з 04.10.1993 року по 25.09.1995 року, з 26.09.1995 року по 23.02.1996 року, з 28.02.1996 року по 21.02.1997 року, з 25.02.1997 року по 24.07.1998 року, 01.08.1998 року по 30.09.1998 року, 02.10.1998 року по 09.07.1999 року на підставі того, що на титульному аркуші трудової книжки позивача відсутня дата народження, внесено тільки рік народження.
Проте, суд критично ставиться до такого висновку у зв`язку з наступним.
Порядок ведення трудових книжок, був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (надалі - Інструкція № 162), та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція № 58), що були чинними на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи вчиняються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Аналогічна норма міститься також в пункті 2.4 Інструкції № 58, відповідно до якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Судом було встановлено, що візуально записи в трудовій книжці позивача про спірні періоди роботи виконані з дотримання вимог Інструкцій про порядок ведення трудових книжок, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин, не містять жодних виправлень та сумнівних наведень (тобто неточних записів), які могли б вказувати на суперечливість даних або мали сумнівний характер, вказані записи не містять.
Крім того, частиною 3 статті 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідні положення кореспондуються і в Законі України «Про пенсійне забезпечення».
Так, згідно з ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.
Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у трудовій книжці, натомість не зарахував періоди роботи позивача з 01.09.1986 року по 16.11.1987 року, з 16.10.1989 року по 25.06.1993 року, з 28.06.1993 року по 03.08.1993 року, з 04.10.1993 року по 25.09.1995 року, з 26.09.1995 року по 23.02.1996 року, з 28.02.1996 року по 21.02.1997 року, з 25.02.1997 року по 24.07.1998 року, 01.08.1998 року по 30.09.1998 року, 02.10.1998 року по 09.07.1999 року без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах, зокрема відсутність на титульному аркуші трудової книжки позивача повної дата його народження.
Також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що існуючі неточності в оформлені трудової книжки позивача в частині відсутності на титульній сторінці повної дати народження замість лише року народження є формальними.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди його роботи, а саме: до страхового стажу періоди з 01.09.1986 року по 16.11.1987 року, з 16.10.1989 року по 25.06.1993 року, з 28.06.1993 року по 03.08.1993 року, з 04.10.1993 року по 25.09.1995 року, з 26.09.1995 року по 23.02.1996 року, з 28.02.1996 року по 21.02.1997 року, з 25.02.1997 року по 24.07.1998 року, 01.08.1998 року по 30.09.1998 року, 02.10.1998 року по 09.07.1999 року.
Стосовно позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу по Списком №1 період з 30.01.2011 року по 29.07.2012 року в ПАТ "Дніпровський металургійний завод" суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що період роботи позивача 30.01.2011 року по 29.07.2012 року на посаді різальника гарячого металу ділянки стану в прокатному цеху в ПАТ "Дніпровський металургійний завод" не зараховано відповідачем до пільгового стажу позивачу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з тих підстав, що виключно наказ про результати атестації робочих місць є підставою для підтвердження впродовж певного п`ятирічного періоду умов праці, що дає право на призначення пільгової пенсії та повідомив, що при визначені права на пенсію пільговий стаж розраховано на підставі наказів про результати атестації робочих місць, проведеної на підприємстві.
Судом встановлено, що згідно з довідкою ПАТ «Дніпровський металургійний завод» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.08.2020 року № 16.4/270 позивач працював повний робочий день в прокатному цеху № 2 ПАТ «Дніпровський металургійний завод»:
- з 19.02.2010 року по 02.08.2016 року (06 років 05 місяців 11 днів) у виробництві: Чорна металургія (прокатне виробництво), в якості: різальника гарячого металу ділянці стану, як різальник гарячого металу, що передбачено Списком № 1, розділом - III, підрозділом - 3, позицією - 3.3а. Підстава: особиста картка ф. Т-2, штатний розпис, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати, постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36;
- з 03.08.2016 року по 31.07.2020 року (03 роки 06 місяців 16 днів) у виробництві: Чорна металургія (прокатне виробництво), в якості: різальника гарячого металу ділянці стану, як різальник гарячого металу, що передбачено Списком № 1, розділом - III, підрозділом - 3. Підстава: особиста картка ф. Т-2, штатний розпис, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати, постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.
Факт атестації робочого місця позивача підтверджується: наказом ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» від 30.01.2006 року № 31 «Про затвердження результатів чергової загальнозаводської атестації робочих місць за умовами праці», наказом ПАТ «Евраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» від 30.07.2012 року № 661 «Про затвердження результатів чергової загальнозаводської атестації робочих місць за умовами праці», наказом ПАТ «Евраз Дніпропетровський металургійний завод» від 31.07.2017 року № 625 «Про затвердження результатів загальнозаводської атестації робочих місць за умовами праці».
Продовження терміну дії наказу ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» від 30.01.2006 року № 31 «Про затвердження результатів чергової загальнозаводської атестації робочих місць за умовами праці» до 31.10.2012 року було погоджено з головним державним експертом Дніпропетровської області Просандєєвим О.І., що підтверджується листом ПАТ «Евраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» від 27.07.2012 року № 5085.
Зі змісту листа від 27.07.2012 року № 5085 вбачається, що докорінних змін умов і характеру праці, технології виробництва з моменту проведення попередньої атестації на підприємстві не відбулося.
Згідно довідки від 06.08.2020 року № 16.4/270 пільговий стаж позивача за Списком № 1 який дає право на призначення пенсії згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-1V, за період з 19.02.2010 року по 31.07.2020 року, складає 09 років 11 місяців 27 днів.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію на пільгових умовах, незалежно від місця основної роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт. професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 пенсії за віком на пільгових умовах призначаються за результатами атестації робочих місць, яка також надає інші пільги і компенсації, передбачені законодавством, а саме надбавка за роботу в зазначених умовах, право на скорочений робочий день, додаткову відпустку й одержання лікувально-профілактичного лікування. Атестація повинна проводитися на підприємстві не рідше одного разу на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Контроль за проведенням атестації, правильністю застосування Списків покладено на Державну експертизу умов праці.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації) визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
На переконання суду, працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення кадрової та іншої документації, втрата документів з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Крім того, не зарахування судом спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа N1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Враховуючи, що позивачем, під час звернення з заявою про призначення пенсії, надавався лист ПАТ «Евраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» від 27.07.2012 року № 5085, яким підтверджується продовження дії атестації робочих місць позивача за Списком №1, відповідачем безпідставно не було зараховано період роботи з 19.02.2010 року по 29.12.2012 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 30.01.2011 року по 29.07.2012 року в ПАТ "Дніпровський металургійний завод".
З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період з 30.01.2011 року по 29.07.2012 року в ПАТ "Дніпровський металургійний завод".
Отже, позивач, який на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, досяг віку 51 рік, мав страховий стаж 28 років 01 місяць 02 дні, в тому числі стаж роботи за Списком №1 - 09 років 11 місяців 27 днів, мав право на призначення пенсії на пільгових умовах, із зменшенням пенсійного віку (пенсійний вік - 60 років, визначений статтею 26 Закону №1058-ІV, зменшений на 9 років - на 1 рік за кожний повний рік роботи за Списком №1), відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 від 14.08.2020 року та прийняти рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зі зменшенням пенсійного віку, на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" від 09.07.2003 року № 1058-ІV, з 15.08.2020 року суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи викладене, суд наголошує, що не може підміняти собою пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на власний розсуд розраховувати пільговий чи страховий стаж особи.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зі зменшенням пенсійного віку, на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" від 09.07.2003 року № 1058-ІV, з 15.08.2020 року.
З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.08.2020 року за №9840 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 630,60 грн.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 90, 242-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням особливостей визначених абзацом 2 пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна