Справа № 120/5084/20-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 листопада 2020 р. Справа № 120/5084/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теплицької районної ради Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Теплицької районної ради Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 належної заробітної плати за період з 28.08.2020 по 22.09.2020 включно.

Ухвалою суду від 28.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ст. 262 КАС України.

15.10.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема зазначає, що позивача не поновлено на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області, до виконання посадових обов`язків останній не приступав, а тому заробітна плата за період з 28.08.2020 по 22.09.2020 не нарахована та не виплачена.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №120/2911/19-а адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Теплицької районної ради Вінницької області 51 позачергової сесії 7 скликання від 12.08.2019 року № 563 "Про звільнення з посади голови Теплицької районної ради ОСОБА_1 ". В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а апеляційну скаргу Теплицької районної ради Вінницької області залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теплицької районної ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо поновлення на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області середній заробіток за час вимушеного прогулу скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 з 12 серпня 2019 року на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 серпня 2019 року по 25 лютого 2020 року в сумі 224 тисячі 705 гривень. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року в частині поновлення на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області ОСОБА_1 та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року залишено без змін.

Позивач вказує, що заробітна плата йому за період з 28.08.2020 по 22.09.2020 Теплицької районної ради Вінницької області не нарахована та не виплачена.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача з невиплати належної позивачу заробітної плати за період з 28.08.2020 по 22.09.2020 включно, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Водночас, частиною шостою статті 235 КЗпП України встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з частиною другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Як встановлено судом, позивач звернувся із позовною вимогою про стягнення з Теплицької районної ради на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2020 по 22.09.2020.

За загальним правилом в питаннях регулювання публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайним виконанням судового рішення є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, у разі допущення його до негайного виконання, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

Відповідно до приписів статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 243/2748/16-ц, від 27 червня 2019 року в справі №821/1678/16, від 30 вересня 2020 року в справі № 824/222/18-а.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме, невиконання судового рішення, за період з 29.08.2020 по 22.09.2020, оскільки постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області не виконана.

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі № 120/3755/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Теплицької районної ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Зокрема, стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради середній заробіток за час затримки виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а за період з 05 травня 2020 року по 28 серпня 2020 року.

Тому, позивач має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме за період починаючи з 29.08.2020, а не з 28.08.2020, як просить позивач у позовній заяві.

Визначаючись щодо суми, що належить для виплати середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2020 по 22.09.2020, суд враховує наступне.

Відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду 25 лютого 2020 року у справі №120/2911/19-а судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 525 від 19.06.2019 затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату районних, районних у м. Києві та Севастополі рад, де місячний посадовий оклад голови ради у районі, районі у м. Севастополі складає 14000 грн.

Серед іншого, у вказаній постанові, судом апеляційної інстанції встановлено, що періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , пов`язаним з його звільненням є період з 13.08.2019 по 25.02.2020 включно, а саме 136 робочих днів. Виходячи із 136 днів вимушеного прогулу, судом апеляційної інстанції здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, який склав 224705,00 грн. (457.79*136*14000/3879).

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 1652,00 грн. (224705,00 грн./136).

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що у зв`язку із невиконанням відповідачем постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а, позивач отримав право на стягнення середнього заробітку за період з 29.08.2020 по 22.09.2020 - 17 робочих днів.

Виходячи із 17 днів вимушеного прогулу, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу 28084,00 грн. (17х1652).

Щодо посилань позивача на те, що 03.06.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №441, якою збільшено розмір посадового окладу голови районної ради до 15000,00 грн., а тому середньоденний заробіток, який належить стягнути з відповідача становить - 1770,00 грн., то суд не погоджується з такими твердженнями позивача, адже відповідно до пункту 5 Порядку 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати здійснюються за останні два місяці роботи.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 було звільнено 12 серпня 2019 року, тобто значно раніше ніж відбулось збільшення посадових окладів, то у суду немає правових підстав застосовувати іншу суму середнього заробітку, ніж та, що визначена постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а.

З врахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправної бездіяльності Теплицької районної ради Вінницької області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2020 по 22.09.2020 та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2020 по 22.09.2020 у сумі 28084,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Теплицької районної ради Вінницької області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2020 по 22.09.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2020 по 22.09.2020 включно у сумі 28084,00 грн. (двадцять вісім тисяч вісімдесят чотири гривні).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Теплицька районна рада Вінницької області (вул. Незалежності, 25, смт. Теплик, Вінницька область, 23800, )

Суддя Комар Павло Анатолійович