Справа № 640/23839/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2020 року м. Київ № 640/23839/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної прикордонної служби України, Міністра Внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просить:

- Витребувати від Міністерства ВСУ належним чином посвідченні копії рапортів ОСОБА_1 про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, допомоги на оздоровлення за 2019 рік, поданих на ім`я Міністра ВСУ ОСОБА_2 ;

- визнати незаконною бездіяльність міністра ВСУ, яка полягає у неприйнятті рішень про надання позивачу допомоги на оздоровлення за 2019 рік та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік;

- зобов`язати міністра ВСУ розглянути рапорт позивача та прийняти рішення про надання позивачу допомоги на оздоровлення за 2019 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік;

- зобов`язати Адміністрацію ДПСУ нарахувати і виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за 2019 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік;

- визнати незаконною бездіяльність міністра ВСУ, яка полягає у ненаданні, на ім`я міністра ВСУ, листа ро преміювання ОСОБА_1 у червні липні 2019;

- визнати незаконною бездіяльність Адміністрації ДПСУ, яка полягає у ненаданні на ім`я міністра ВСУ листа про преміювання ОСОБА_1 у серпні 2019 року;

- зобов`язати Адміністрацію ДПСУ надати, на ім`я міністра ВСУ лист про преміювання ОСОБА_1 у серпні 2019 року;

- зобов`язати міністра ВСУ прийняти рішення про преміювання ОСОБА_1 у червні-серпні 2019 року

- зобов`язати Адміністрацію ДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень-серпень 2019 року;

- зобов`язати Адміністрацію ДПСУ здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, яку обчислювати з урахуванням розміру премії, яка підлягає виплаті; нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні;

- визнати незаконною бездіяльність Адміністрації ДПСУ, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2015-2019 роки;

- зобов`язати Адміністрацію ДПСУ нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку як учасника бойових дій за 2015-2019 роки, допомогу на оздоровлення за 2019 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік;

- здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивачем вказано, що при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, а саме: премія за червень-серпень 2019 р., компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2015-2019 роки, допомога на оздоровлення за 2019 рік, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2019 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надіслано заяву про те, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки являється учасником бойових дій на підставі посвідчення НОМЕР_1 від 30.03.2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Представником ДПСУ подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає про відсутність повноважень для виплати позивачу заявлених у позові сум без прийняття відповідного рішення Міністром ВСУ згідно п.5 Постанови №718.

Представник МВСУ також надіслав відзив на адміністративний позов, в якому вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, зокрема право на прийняття рішення про виплату премії надано керівникам державних органів, в даному випадку Голові ДПСУ, тим більше, що у період з 01.06.2019 по 14.08.2019 включно позивач перебував у щорічній основній відпустці. Також відповідач зазначив, що позивачу правомірно відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та з приводу грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік, оскільки позивач з відповідними рапортами, до моменту виключення його зі списків не звертався, а тому підстав для виплати у МВСУ не було.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:
Позивача генерала армії ОСОБА_1 згідно з Указами Президента України від 31.05.2019 №345/2019 та від 31.05.2019 №346/2019 звільнено з посади Голови ДПСУ та відповідно з військової служби в запас з правом носіння військової форми одягу.

Позивач звернувся до ДПСУ (далі - відповідача-1) із заявою від 03.10.2019 про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, допомоги на оздоровлення за 2019 рік, компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учасника бойових дій на підставі ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2019 роки.

У свою чергу, відповідач-1 листом 0.61-9764/0/6-19-Вих від 10.10.2019 повідомив позивача про те, що відповідно до Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №533, Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до абз.2 п.5 постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» від 19.10.2016 року №718, рішення про виплату та конкретний розмір надбавки за інтенсивність служби, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовцям та особам начальницького складу, що є керівниками центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів, їх заступникам приймаються міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

У зв`язку з чим, відповідачем-1 до Міністерства внутрішніх справ України 05.06.2019 за №0.11-5394/0/6-19-Вих було направлено лист про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та допомоги на оздоровлення за 2019 рік, однак відповідь на вказаний лист на дату виключення позивача зі списків особового складу на адресу ДПСУ не надходила.

Щодо виплати компенсації позивачу за невикористані додаткові відпустки як учасника бойових дій за 2015-2019 роки зазначено, що на момент виключення позивача зі списків особового складу останній з відповідними рапортами про надання такої відпустки або виплати йому грошової компенсації, за невикористані додаткові відпустки, як учасник бойових дій, не звертався.

Даючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

Щодо вимог, які стосуються нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2019 роки, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 2015 року є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до статті Закону України "Про відпустки" установлено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16 Закону України "Про відпустки" зокрема, встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Разом з тим, частинами 8, 10, 17-19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами 1, 6 та 12 цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

При цьому, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Принципом який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тому, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Матеріали справи не містять доказів того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу з позивачем було проведено усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Разом з тим, як встановив суд, позивач проходив військову службу у Державній прикордонній службі України, що підтверджується матеріалами справи, а тому за період з 2015 по 2019 набував право на отримання щорічної додаткової відпустки як учасник бойових дій.

Щодо ненарахування та невиплати при звільненні з військової служби позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 1 Розділу ХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХХIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Пунктом 9 Розділу ХХIV Порядку №260 установлено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, для нарахування відповідної допомоги військовослужбовець повинен ініціювати своє бажання її отримати шляхом подання рапорту. При цьому, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Вона надається військовослужбовцям у межах асигнувань, у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини, що видається за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця із зазначенням обґрунтованих підстав для її отримання.

Позивач виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення, зокрема, подав за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення за 2019 рік. Відповідач, у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій, був зобов`язаний виплатити таку допомогу.

Аналогічного правового висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 12.05.2020 у справі №620/3756/19.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу премію за червень-серпень 2019 року, то в даному випадку суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до наказу Голови ДПСУ від 31.02.2019 року№556-ОС ОСОБА_1 з 01.06.2019 вибув у щорічну основну відпустку за 2018 рік тривалістю 12 календарних днів та за 2019 рік тривалістю 45 календарних днів, в якій з урахуванням наказів від 12.08.2019 №446-ВВ та від 14.08.2019 року №448-ВВ перебував у строк до 14.08.2019 року включно.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306 (далі - Інструкція № 558).

Пунктом 2 розділу I «Загальні положення» Інструкції № 558 визначено, що: у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця; грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3.5.5. розділу ІІІ Інструкції передбачено, що виплата премій здійснюється щомісяця за місцем штатної служби військовослужбовця одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Розміри премій встановлюються наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби (начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - наказами вищих начальників (командирів) органів Держприкордонслужби) без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами у межах фонду преміювання та економії фонду грошового забезпечення за розрахунковий період.

Премія не виплачується військовослужбовцям, які звільняються з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили або у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення (з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення). Однак матеріали справи не містять вироку суду або судового рішення, відповідно до якого позивача притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення. Згідно листа Адміністрації ДПСУ від 18.09.2019 позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Адміністрація ДПСУ зверталась з листами про преміювання позивача за червень-липень 2019 року, проте МВСУ відмовило у прийнятті рішення про преміювання позивача, посилаючись на те, що останнього було звільнено.

Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому згідно зі ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволенню.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. до суду надано:

- копію договору про надання правничої допомоги від 08.11.2019, що був укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГЛС;

- копію додаткової угоди від 25.11.2019 року;

- копію чеку до прибуткового касового ордеру №1/28/11/19 від 28.11.2019 року на суму 15 000,00 грн.

Таким чином, позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу, які були надані в адміністративній справі №8640/23839/19 в розмірі 15 000,00 грн., тому суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства внутрішніх справ України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, допомоги на оздоровлення за 2019 рік, компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учасника бойових дій на підставі ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2019 роки.

3. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку як учасника бойових дій на підставі ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2019 роки.

4. Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про преміювання ОСОБА_1 за червень-серпень 2019 року.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 );

Відповідач: Адміністрація Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул.Володимирська, 26, );

Відповідач: Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій