Справа № 520/1365/2020
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 520/1365/2020

адміністративне провадження № К/9901/19402/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Управління поліції охорони в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року (суд у складі: головуючого судді-Севастьяненко К.О.), постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року (суд у складі: головуючого судді - Сіренко О.І., суддів: Калиновського В.А., Кононенко З.О.)

І. СУТЬ СПОРУ

1. У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Харківській області (далі - відповідач, Управління), в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Управління, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 25%місячного грошового забезпечення за 14 календарних років служби;

-зобов`язати Управління нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку;

-стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

1.1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні зі служби в поліції йому протиправно не здійснено виплату одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства України.

II ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді командира взводу реагування Управління поліції охорони в Харківській області.

3. Наказом Управління від 28 листопада 2019 року № 661о/с на підставі рапорту від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 29 листопада 2019 року .

4. Вислуга років служби позивача в органах внутрішніх справ України та органах поліції в календарному обчисленні склала 14 років 10 місяців 10 днів.

5. 17 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління поліції охорони в Харківській області із заявою про нарахування та виплату належної йому одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

6. 14 січня 2020 року Управління на звернення позивача надало відповідь, якою відмовило в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки на момент звільнення з поліції позивач не набув права на пенсію.

7. Вважаючи, що не здійснення виплати одноразової грошової допомоги порушує його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року, позовні вимоги задоволено.

8.1. Визнано протиправною бездіяльність Управління, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

8.2. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 календарних років служби.

8.3. Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку.

8.4. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони в Харківській області.

9. Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, таким чином не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕННЯ)

10. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління звернулось із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

11. Також у касаційній скарзі відповідач просив вирішити питання про передачу цієї справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, оскільки, на його думку, наявні підстави для відступлення від правових позицій Верховного Суду щодо виплати одноразової грошової допомоги в день звільнення. В підтвердження своєї позиції Управління послалось на постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного від 24 січня 2018 у справі № 807/1502/15, від 03 квітня 2018 року у справі №345/2849/17, 10 квітня 2019 року у справі №823/1919/16, від 26 червня 2019 року у справі №821/3762/15, від 31 березня 2020 року у справі №540/1244/19, від 08 липня 2020 року у справі №487/3880/16-а, та на постанову Верхового Суду України від 09 червня 2015 року у справі №21-414а15.

12. В касаційній скарзі вказано, що одноразова грошова допомога не є грошовим забезпеченням поліцейського, а наданою пенсійним законодавством соціальною виплатою (пільгою, гарантією) поліцейському у зв`язку зі звільненням його зі служби з органів Національної поліції і безпосередньо пов`язана з правом такого працівника на пенсію.

13. Представник Управління наголосив, що спірна грошова допомога виплачується лише при дотриманні трьох обов`язкових умов, а саме: особа повинна набути право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; особа повинна бути звільнена зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України; особа повинна мати вислугу 10 років і більше. Оскільки позивач при звільненні не набув право на отримання пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення.

14. Вказано, що з огляду на наявність між сторонами у цій справі спору про розмір належних позивачу до виплати грошових сум, стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку, застосування положень статей 116, 117 КЗпП України є протиправним і незаконним.

15. На думку представника Управління, зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток у повному обсязі порушує право роботодавця на зменшення судом стягнутого з нього середнього заробітку пропорційно до розміру заявлених і задоволених позовних вимог.

16. ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

17. У відзиві зазначено, що у разі не здійснення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача. Для підтвердження такого висновку позивач послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року справі № 160/3470/19.

18. Також позивач вказав, що посилання Управління на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 31 березня 2020 року у справі №540/1244/19 та від 24 січня 2018 року у справі №807/1502/15, не стосуються оцінки судом інших фактичних обставин справи, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

19. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

21. Згідно зі статтею 102 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

22. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII; в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

23. Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

24. Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

25. Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.

26. Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

27. Абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

28. Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1)посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

29. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в будь-якому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоскаржувану ним суму.

30. Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

32. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону N 460-IX касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

33. Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

34. Управління подало до Верховного Суду касаційну скаргу у цій справі у серпні 2020 року.

35. Враховуючи дату подання касаційної скарги та вказані процесуальні норми, касаційний розгляд справи здійснюється в порядку, передбаченому КАС України в редакції, що діє на момент прийняття рішення судом касаційної інстанції.

36. Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4 - 7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

37. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 17 серпня 2020 року касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пунктами 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

38. Предметом спору у справі, що розглядається є право особи на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ при наявності в неї 10 років вислуги та відсутності права на пенсію згідно із вказаним законом; та право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати такої допомоги.

39. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, зокрема, про наявність у ОСОБА_1 права на отримання спірної допомоги, застосовуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №821/3762/15-а.

40. Колегія суддів Верховного Суду погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

41. Положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

42. Системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

43. Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами, які перебували на службі в Національній поліції, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

44. Вказана правова позиція відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №821/3762/15-а, від 30 вересня 2020 року у справі № 821/952/17 і Верховний Суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

45. Посилання відповідача на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №807/1502/15 (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), від 03 квітня 2018 року у справі №345/2849/17 (не включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, суму одноразової грошової допомоги при звільненні), від 31 березня 2020 №540/1244/19 (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належних сум при звільненні: заробітної плати за перебування на лікарняному і за час вимушеного прогулу), від 08 липня 2020 року у справі №487/3880/16 (при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні не враховано період попередньої служби в органах внутрішніх справ та те, що при попередньому звільненні особа не набула права на отримання такої допомоги і не отримувала її) не є обґрунтованими, оскільки у цих справах правовідносини виникли за інших фактичних обставин ніж у справі, що розглядається. Окрім того, Управління вказує також і на постанови Верховного Суду, висновок яких, щодо права позивача на отримання спірної грошової допомоги, є тотожнім із висновком, що був використаний при ухваленні оскаржуваних судових рішень - постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року №823/1919/16, від 26 червня 2019 року

46. Щодо права позивача на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.

47. Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.

48. Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.

49. З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

50. Водночас, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

51. Верховний Суд зазначає, що виплата поліцейським, які звільняються зі служби за власним бажанням, одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону №580-VIII, статтею 9 Закону №2262-XII, пунктом 10 Постанови №393.

52. Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

53. Таким чином, непроведення з вини відповідача виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

54. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі №440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі №809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі №1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі № 812/639/18, від 22 травня 2020 року в справі №320/1263/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 821/952/17 і суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

55. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав і для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги.

56. При цьому, статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

57. Суд першої інстанції, встановлюючи право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не визначив розмір такого відшкодування. Судом апеляційної інстанції вказаного порушення не усунуто.

58. Відповідно до частин першої- третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

59. Відповідно до частин другої, четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

60. Враховуючи, що суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а суди попередніх інстанцій, прийшли до правомірного висновку щодо наявності у позивача права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак не визначили розмір такого стягнення, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про нарахування та виплату позивачу середнього заробітку підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

61. При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги висновки, викладене в цій постанові і встановити обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

62. У свою чергу, доводи відповідача, викладені в касаційній скарзі, щодо зменшення судом стягнутого з нього середнього заробітку пропорційно до розміру заявлених і задоволених позовних вимог є необґрунтованими, оскільки судом не було визначено розмір відшкодування.

63. Також колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтовану вимогу Управління щодо вирішення питання про передачу цієї справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду внаслідок наявності підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

64. Статтею 346 КАС України визначено підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, однак, вказаною нормою встановлено право, а не обов`язок суду для передачі справи і лише внаслідок встановлення судом необхідності для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносин.

V. СУДОВІ ВИТРАТИ

65. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління поліції охорони в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі № 520/1365/2020 в частині позовних вимог про зобов`язання Управління поліції охорони в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку - направити на новий розгляд.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі № 520/1365/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді О.В. Калашнікова

А.Г. Загороднюк

Л.О. Єресько