Справа № 826/1264/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року м. Київ № 826/1264/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»

доМіністерства енергетики та вугільної промисловості України, Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

провизнання бездіяльності протиправною, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (, адреса: 55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 8) з позовною заявою до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30) Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (, адреса: 55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 48), виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (, 55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 29), у якій (з урахуванням виправленої позовної заяви) просить суд:

- визнати бездіяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в частині формального підходу до розгляду звернень щодо зловживання матеріальними та процесуальними правами з боку посадових осіб державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» по створенню умов для невиплати заробітної плати працівникам позивача та умов набуття позивачем стійкої фінансової неплатоспроможності протиправною;

- визнати бездіяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в період виконання обов`язків міського голови та перебування на посаді міського голови м. Южноукраїнськ ОСОБА_1 (з 27.04.2012 по 29.12.2014) щодо не забезпечення розроблення, розгляду, затвердження та впровадження стратегії розвитку, фінансово - економічної та інвестиційної програми комунального підприємства «Теплопостачання, водо-каналізаційне господарство», не виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України №604 від 23.05.2012 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку регулювання води та теплової енергії» та Розпорядження Кабінету Міністрів України №588 від 30.06.2012 «Про затвердження плану заходів з нормативно-правового забезпечення реалізації енергоефективної політики тепло споживання та модернізації сфери теплопостачання» протиправною.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що Кабінетом Міністрів України від 23.05.2012 року прийнято постанову № 604 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії», якою передбачалось виділення коштів державного бюджету на обов`язкове облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії. 30.06.2012 року Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №588 «Про затвердження плану заходів з нормативно-правового забезпечення реалізації енергоефективної політики тепло споживання та модернізації сфери теплопостачання» . На виконання вказаних нормативно-правових актів, маючи на меті забезпечення належного рівня господарської діяльності, в тому числі зменшення не облікованих втрат ресурс, КП ТВКГ неодноразово зверталось з листами - пропозиціями до засновника підприємства - Южноукраїнської міської ради та її очильника - міського голови ОСОБА_1 . Проте, маючи обов`язком забезпечення законності на території міста та будучи відповідальним за розробку та розгляд міською радою відповідних програм, в тому числі і програм фінансово-економічного забезпечення роботи КП ТВКГ, ОСОБА_1 проявив повну бездіяльність з даного питання, що проявилась в ігноруванні вимог Постанов КМ та звернень комунального підприємства. Також, не зважаючи на численні звернення з вимогою припинити систематичне зловживання правами та припинення створення передумов для настання фінансової неспроможності для КП ТВКГ, ні ДП НАЕК «Енергоатом», ні Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не припинили зловживання своїми правами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Аблов Є.В. ) від 21.03.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

В подальшому відповідно до розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2019 №591 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу №826/1264/18 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2019 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 03.06.2019 суддею Вєкуа Н.Г. прийнято справу №826/1264/18 до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Третя особа - ОСОБА_1 надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав викладених в письмовому відзиві на адміністративний позов, наголошуючи зокрема, що постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №604 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії» визначано механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії", проте встановлення Порядку використання коштів не може забезпечити наявність коштів у місцевому бюджеті. Також, наголошував на тому, що керівник комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» працює на контрактній основі з міською радою і призначається міським головою згідно із п. 10 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Втручання з боку міського голови у діяльність підприємства, не зважаючи на те, що Южноукраїнська міська рада є засновником КП ТВКГ, заборонено законодавством України.

Крім того третьою особою, зазначено, що позивачем у позові не зазначено, яке право чи інтерес КП ТВКГ було порушено з боку Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, і чим визнання бездіяльності відповідачів протиправною захистить або відновить це право чи інтерес.

Представником Міністерства енергетики та вугільної промисловості України подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши що позивач не надає належних та допустимих доказів на підтвердження бездіяльності Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в господарських відносинах, що виникли між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та комунальним підприємством «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство». Крім того, зауважив, що відповідно до положень п.п 17 п.4 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі також - Положення), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №208, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України,зокрема створює експлуатуючу організацію для забезпечення безпечної експлуатації ядерних установок, а також спеціалізованих підприємств (компаній) з поводження з радіоактивними відходами до передачі їх на довгострокове зберігання та захоронення та здійснює методичне керівництво діяльністю підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля, з питань виконання ними вимог техногенної та пожежної безпеки, а також контроль за виконанням зазначених вимог. Таким чином, Міненерговугілля не має повноважень щодо втручання у господарську діяльність ДП «НАЕК «ЕНЕРГАТОМ», зокрема у фінансово-господарські відносини між ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» та КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», та не може нести відповідальність за дії ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ».

Міським головою Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, також через канцелярію 16.04.2020 року суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній підтримав позовні вимоги підприємства та просив позов задовольнити.

Представником Державного підприємства НАЕК «Енергоатом» через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши що всі дії ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» в особі ВП ЮУ АЕС направлені на захист інтересів підприємства та вчиняються виключно в межах чинного законодавства України. Також, зазначив, що оскільки Южноукраїнська міська рада Миколаївської області та виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, не є відповідальними особами за розпорядженням КМУ від 30.07.2012 року №588, то й ставлення в провину невиконання останнього не може бути предметом доказування у цій справі.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом КП «ТВКГ» діє на підставі статуту, затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради від 02.06.2011 року №235. Згідно п.1.1 Статуту КП «ТВКГ» створене відповідно до рішення Южноукраїнської міської ради №53 від 26.11.2002 року, засноване на комунальній власності територіальної громади м.Южноукраїнська і підпорядковане міській раді. Метою створення підприємства відповідно до п.2.1.2 Статуту є в тому числі і одержання прибутку

Згідно з п. 3.1.Статуту предметом діяльності товариства є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій у наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

Пунктом 11.3.3 Статут передбачно, що застовник має право надавати допомогу у вигляді грошових коштів, майна і т.д.

Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» створене на підставі рішення органів місцевого самоврядування, є юридичною особою публічного права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 року № 604 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії» головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, яке на підставі окремого рішення Комісії визначає одержувачів бюджетних коштів, які здійснюють закупівлю засобів, включаючи роботи і послуги з їх проектування та встановлення.

Згідно з п. 1 Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії" (далі - бюджетні кошти).

Пунктом 2 пердбачено, що бюджетні кошти спрямовуються на закупівлю засобів, включаючи роботи і послуги з їх проектування та встановлення.

30 червня 2012 року Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №588 «Про затвердження плану заходів з нормативно-правового забезпечення реалізації енергоефективної політики тепло споживання та модернізації сфери теплопостачання».

Як зазначено позивачем, на виконання вказаних нормативно-правових актів, маючи на меті забезпечення належного рівня господарської діяльності, в тому числі зменшення не облікованих втрат ресурс, КП ТВКГ неодноразово зверталось з листами - пропозиціями до засновника підприємства - Южноукраїнської міської ради та її очільника, проте останніми проігноровано постанови Кабінету Міністрів країни та звернення комунального підприємства.

Також, позивачем зазначено, що не зважаючи на численні звернення з вимогою припинити систематичне зловживання правами та припинення створення передумов для настання фінансової неплатоспроможності для КП ТВКГ, ні ДП НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ», ні Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не припинило зловживання своїми правами, а навпаки посилили його, поставивши КП ТВКГ далеко поза межею фінансової платоспроможності.

Не погодившись з бездіяльністю Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в період виконання обов`язків міського голови та перебування на посаді міського голови м. Южноукраїнськ ОСОБА_1 , підприємство звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В частині позовних вимог визнати бездіяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в частині формального підходу до розгляду звернень щодо зловживання матеріальними та процесуальними правами з боку посадових осіб державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» по створенню умов для невиплати заробітної плати працівникам позивача та умов набуття позивачем стійкої фінансової неплатоспроможності та не забезпечення розроблення, розгляду, затвердження та впровадження стратегії розвитку, фінансово - економічної та інвестиційної програми комунального підприємства «Теплопостачання, водо-каналізаційне господарство», не виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України №604 від 23.05.2012 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку регулювання води та теплової енергії» та Розпорядження Кабінету Міністрів України №588 від 30.06.2012 «Про затвердження плану заходів з нормативно-правового забезпечення реалізації енергоефективної політики тепло споживання та модернізації сфери теплопостачання» протиправною, суд зазначає.

Відповідно до положень п. 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі також - Положення), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №208, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексах, а також забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання.

Пунктом 4 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №208, Міненерговугілля відповідно до покладених на нього завдань: розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції; здійснює методичне керівництво діяльністю підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля, з питань виконання ними вимог техногенної та пожежної безпеки, а також контроль за виконанням зазначених вимог; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Міненерговугілля, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління;

Згідно з п. 5 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №208, Міненерговугілля з метою організації своєї діяльності: 1) забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією в апараті Міненерговугілля, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління, та господарських товариствах, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави; 2) здійснює добір кадрів в апарат Міненерговугілля та на посади керівників підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату Міненерговугілля; 3) організовує планово-фінансову роботу в апараті Міненерговугілля, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; 4) забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів; 5) здійснює в межах повноважень, передбачених законом, разом з відповідними центральними органами виконавчої влади контроль за цільовим використанням бюджетних коштів, передбачених для реалізації проектів, виконання програм, у тому числі міжнародних; 6) забезпечує в межах повноважень, передбачених законом: реалізацію державної політики стосовно державної таємниці, здійснення контролю за її збереженням в апараті Міненерговугілля та на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління; виконання завдань з мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності держави; 7) організовує ведення діловодства та архівне зберігання документів.

Міненерговугілля у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання (п. 8 зазначеного Положення).

Зі змісту наведених вище норм права вбачається, що Міненерговугілля не має повноважень щодо втручання у господарську діяльність ДП «НАЕК «Енергоатом», зокрема у фінансово-господарські відносини між ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» та КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» та не може нести відповідальність за дії ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ».

Окрім зазначеного, в матеріалах справи відсутні копії будь-яких звернень КП ТВКГ на адресу Міненерговугілля України.

При цьому, судом встановлено, що лист Міненерговугілля України від 22.08.2017 №02/33-7700 є відповіддю на звернення міського голови міста Южноукраїнськ від 14.07.2017 №11/02-34/2307, яка була надана в межах компетенції.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З цього приводу Вищий господарський суд України в постанові від 28 липня 2010 зазначив таке: «Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові».

Враховуючи недоведеність позивачем обставин порушеного права, з урахуванням всього вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині.

Щодо решти позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Згідно ст.. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста. Міський голова очолює виконавчий комітет міської ради, головує на її засіданнях.

Відповідно до ст.. 42 ч.4 п.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Частиною 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Таким чином Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» чітко визначено, що повноваження щодо призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств , що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, належать саме міському голові. При цьому Закон не містить жодного положення про те, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника комунального підприємства має бути погоджено з міською радою , а також не містить обов`язку міського голови погоджувати призначення та звільнення керівників таких підприємств з міською радою. За здійснення наданих йому повноважень міський голова несе персональну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 19, частини третьої статті 18 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам у підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством.

Незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб`єктів господарювання забороняється. Не допускається видання правових актів органів місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів (послуг) на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць (частина четверта статті 23, частина перша статті 31, частина перша статті 43 ГК України).

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 року № 604 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії» головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, яке на підставі окремого рішення Комісії визначає одержувачів бюджетних коштів, які здійснюють закупівлю засобів, включаючи роботи і послуги з їх проектування та встановлення.

При цьому, суд зауважує,що Порядок визначає саме механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Облаштування багатоквартирних будинків сучасними засобами обліку і регулювання води та теплової енергії".

Разом з тим, суд погоджується з твердженнями третьої особи, що пунктом 2 Розпорядження №588 «Про затвердження плану заходів з нормативно-правового забезпечення реалізації енергоефективної політики тепло споживання та модернізації сфери теплопостачання» покладено обов`язок Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям забезпечити виконання плану заходів.

Отже, позивачем не зазначено, які права та інтереси останнього порушені Южноукраїнською міською радою Миколаївської області та виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши за правилами статті 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем в адміністративній справі вимоги не підлягають задоволенню.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що підстав для відшкодування понесених судових витрат у разі відмови у задоволенні позову статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа