Справа № 260/1679/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1679/19 пров. № А/857/7817/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

позивач: не з`явився,

відповідач-1: не з`явився,

віповідач-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі № 260/1679/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України Закарпатської області, Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області, Державної казначейської служби України про стягнення коштів,-

суддя в 1-й інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 15.05.2020,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 232 тис. 688 гривень 17 копійок пені.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 807/487/18 стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 в розмірі 250103 грн та пеню в розмірі 16473,05 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року, а також за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн та пеню в розмірі 221751,44 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року. Вказане рішення суду в частині стягнення 333248 грн заборгованості та пені в розмірі 221751,44 грн виконано 12 серпня 2019 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 12 серпня 2019 року, а рішення суду в частині стягнення 250103 грн заборгованості та пені в розмірі 16473,05 грн виконано 17 вересня 2019 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 17 вересня 2019 року. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 807/644/18 стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 276610 грн та пеню в розмірі 67859,63 гривень, нараховану на суму такої заборгованості за період з 02 січня 2017 року по 19 червня 2018 року. Вказане рішення суду виконано 14 листопада 2019 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 14 листопада 2019 року. Відповідно до статті 200 пункту 200.23 Податкового Кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Оскільки бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за квітень, листопад, грудень 2014 та за січень 2015 здійснено із запізненням, підлягає стягненню пеня, нарахована починаючи з днів, наступних за останніми днями нарахування пені, визначених судом по момент погашенням заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Таким чином, позивач вказує, що підлягає стягненню пеня, нарахована на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість: сума бюджетної 250103 грн. за період з 15 травня 2018 року по 17 вересня 2019 року включно 68633,74 грн; сума бюджетної заборгованості 333 248 грн за період з 15 травня 2018 року по 12 серпня 2019 року включно 84745,42 грн; сума бюджетної заборгованості 276610 грн за період з 20 червня 2018 року по 14 листопада 2019 року включно 79309,01 грн.. Всього підлягає стягненню з Державного бюджету України 232688,17 пені.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пені у розмірі 232688,17 грн.(двісті тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 17 копійок).

Не погодившись з прийнятим рішенням Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нормами чинного законодавства встановлено обов`язкову умову для отримання платником податків пені, яка полягає у написанні відповідної заяви та подання її контролюючому органові. Однак, позивачем не було дотримано вимог Податкового кодексу України, а саме позивач не звертався в органи ДФС/Державної податкової служби України із заявою для повернення пені. Вказує на те, що органи Казначейства здійснюють повернення пені тільки на підставі висновку, який подається контролюючим органом. В межах компетенції Казначейство не уповноважене самостійно встановлювати розмір пені та здійснювати її нарахування. Цей обов`язок покладено на відповідний орган ДФС/Державної податкової служби України. В підсумку зазначає, що ухвалюючи рішення щодо задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України пені суд не взяв до уваги пряму вимогу Податкового кодексу України щодо механізму повернення пені, а саме: шляхом подання позивачем заяви про повернення пені до органу ДФС, чим порушив вимоги чинного законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року в справі №260/1679/19 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 807/487/18, яке набрало законної сили 18 червня 2019 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівського управління державної казначейської служби України Закарпатської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року в розмірі 250103 грн та пеню в розмірі 164073,05 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн та пеню в розмірі 221751,44 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с. 11-16).

12 липня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 807/487/18/2019 з виконання вказаного судового рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн та пеню в розмірі 221751,44 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с. 22).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 12 серпня 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом в частині стягнення 333248 грн. заборгованості та пені в розмірі 221751,44 грн. було виконано 12 серпня 2019 року (а.с.25).

23 липня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 807/487/18/2019 з виконання вказаного судового рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року в розмірі 250103 грн. та пеню в розмірі 164073,05 грн., нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с. 23).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 17 вересня 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом в частині стягнення 250103 грн заборгованості та пені в розмірі 16473,05 грн виконано 17 вересня 2019 року (а.с.26).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 807/644/18 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівського управління державної казначейської служби України Закарпатської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області про стягнення коштів з Державного бюджету України задоволено частково. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 276610 грн. та пеню в розмірі 67859,63 грн., нараховану на суму такої заборгованості за період з 02 січня 2017 року по 19 червня 2018 року (а.с. 17-21).

01 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 807/644/18/2019 з виконання вказаного судового рішення (а.с. 24).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 14 листопада 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом було виконано 14 листопада 2019 року (а.с. 27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки законодавчими нормами та наявними у матеріалах справи доказами підтверджується право позивача на стягнення з Державного бюджету України пені у розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, тому ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до статті 200 пункту 200.1 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з приписами статті 200 пункту 200.7 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 (далі - Порядок № 26), у разі коли за результатами перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган ДФС не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника податку або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку.

Факт виникнення права позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ з державного бюджету за квітень 2014 року та листопад 2014 року встановлено в судовому порядку на підставі судового рішення по справі № 807/487/18, а за грудень 2014 року та січень 2015 року встановлено в судовому порядку на підставі судового рішення по справі №807/644/18, відтак ці обставини, відповідно до норм частини 4 статті 78 КАС України, не потребують додаткового доказування при розгляді даної справи.

Частиною 2 та 3 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із статтею 200 пунктом 200.12 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Статтею 200 пунктом 200.13 ПК України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до статті 25 частини 1 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За правилами пункту 16 підпункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Крім того, в силу вимог Порядку взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.03.2016 № 343 (далі - Порядок № 343), для забезпечення повного з`ясування обставин, що мають значення в процесі судового розгляду позовних заяв про бюджетне відшкодування податку на додану вартість, пені або стягнення митних платежів, відповідачами у таких справах є орган ДФС, на обліку якого перебуває платник або який здійснював митне оформлення, та орган Казначейства за місцезнаходженням відповідного органу ДФС.

Розділом III Порядку № 343 визначено взаємодію органів ДФС та органів Казначейства під час виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість, пені.

Статтею 200 пунктом 200.23 ПК України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, контролюючий орган зобов`язаний протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, провести камеральну перевірку або протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки, провести документальну перевірку, та до спливу п`яти робочих днів після закінчення такої перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням відповідної суми, а орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу зобов`язаний перерахувати кошти на рахунок платника податків. Невідшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків суми податку на додану вартість вважаються заборгованістю бюджету, а тому на таку суму нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 810/4289/16.

Відсутність чи несвоєчасність надходження до органів казначейства відповідної інформації по заявлених позивачем сумах бюджетного відшкодування не можуть бути підставою для відмови у здійсненні бюджетного відшкодування податку на додану вартість чи підставою для його несвоєчасного проведення.

Враховуючи встановлення обставин, що свідчать про недотримання суб`єктами владних повноважень визначених статтею 200 ПК України строків відшкодування сум податку на додану вартість, на таку суму заборгованості підлягає нарахуванню пеня.

Поряд з цим, відповідно до вимог статті 200 пункту 200.23 ПК України пеня нараховується на суму заборгованості з бюджетного відшкодування, починаючи з дня коли кошти податку на додану вартість повинні були бути перераховані платнику податків по дату їх фактичного перерахування.

Як уже зазначалось, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 807/487/18, яке набрало законної сили 18 червня 2019 року було стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року в розмірі 250103 грн. та пеню в розмірі 164073,05 грн., нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн. та пеню в розмірі 221751,44 грн., нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с.а.с. 11-16).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 12 серпня 2019 року, рішення суду в частині стягнення 333248 грн. заборгованості та пені в розмірі 221751,44 грн. було виконано 12 серпня 2019 року (а.с. 25).

Згідно копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 17 вересня 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом в частині стягнення 250103 грн. заборгованості та пені в розмірі 16473,05 грн. виконано 17 вересня 2019 року (а.с. 26).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 807/644/18 стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 276610 грн. та пеню в розмірі 67859,63 грн., нараховану на суму такої заборгованості за період з 02 січня 2017 року по 19 червня 2018 року (а.с.а.с. 17-21).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 14 листопада 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом було виконано 14 листопада 2019 року (а.с. 27).

Крім цього, слід зазначити, що облікова ставка Національного банку України, встановлена на момент виникнення пені 15 травня 2018 року та 20 червня 2018 року становила 17 %.

Відтак, позивач має право на стягнення з Державного бюджету України пеню у розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за період з 15 травня 2018 року по 17 вересня 2019 року у розмірі 68633,74 грн., за період з 15 травня 2018 року по 12 серпня 2019 у розмірі 84745,42 грн.; за період з 20 червня 2018 року по 14 листопада 2019 року у розмірі 79309,01 грн., всього пені 232688,17 грн. (а.с. 28-30).

Норми Податкового кодексу України не вимагають при нарахуванні пені застосування порядку відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ. Виникнення сум бюджетної заборгованості та пені є різними за своєю правовою суттю.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес пені у зазначеному у позові розмірі, що охоплюється поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження №11-778апп18 та постановах Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 803/655/17, від 27 травня 2019 року у справі № 826/20661/15, від 24 квітня 2019 року у справі № 822/1932/16, від 22 березня 2019 року у справі № 822/3473/17, від 12 березня 2019 року у справі № 806/1605/17, від 12 березня 2019 р. у справі № 808/2689/15.

Враховуючи встановленні обставини справи, вищенаведені законодавчі норми та численну практику Верховного Суду, суд апеляційної інстанції переконаний, що заявлений позивачем позов є підставним та підлягає повному задоволенню.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі № 260/1679/19 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.