Справа № 540/2081/20
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2081/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 10.03.2020 № 0-2112 про стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту житлової нерухомості за 2019 рік у сумі 31416,43 грн.

Ухвалою від 07.08.2020 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. Позивач вимоги ухвали виконав, недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 27.08.2020 відкрите провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна - нежилих будівель загальною площею 2473,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності набуте позивачем у червні 2005 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого позивач купив у ВАТ "Іванівська харчосмакова фабрика" нежилі будівлі, а саме: склад зерна, приміщення для зберігання кормів, кладова тари, маслобойня, корівник. Дані будівлі позивач використовує для вирощування свиней, тобто всі приміщення сільськогосподарського призначення. Крім того, земельна ділянка площею 1,79 га, на якій розміщені нежилі будівлі, згідно із рішенням Іванівської селищної ради від 19.12.2005 № 327 передана у власність ОСОБА_1 із зміною цільового призначення із земель промисловості на землі для ведення особистого селянського господарства. 10.03.2020 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №0-2113 форми "Ф" про сплату позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 31416,43 грн. Позивач вважає, що відповідно до вимог діючого податкового законодавства вказане рішення є протиправним, оскільки об`єкт нерухомості використовується ним для здійснення сільськогосподарської діяльності, а він, в розумінні Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" є сільськогосподарським виробником. Відтак, вказана нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. З наведених підстав вважає оспорюване рішення протиправним та просить задовольнити позов у повному обсязі.

10.09.2020 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджуються із доводами, викладеними у позові, зважаючи на наступне. Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна - нежилих будівель загальною площею 2509,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . Даний Реєстр не містить відомостей, що нежитлові будівлі за вказаною адресою є будівлями сільськогосподарського призначення. Відповідно до пп. 14.1.235 п, 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Проте, застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження. Стверджує, що з огляду на наявність визначення в Податковому кодексі, терміну "сільськогосподарський товаровиробник", то підстави для застосування визначень такого терміну в інших законах відсутні. Відповідач наголошує, що в розумінні Податкового кодексу України, виробниками сільськогосподарської продукції є, зокрема, фізичні особи-підприємці, які займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Тому, оскільки ОСОБА_1 не підтвердив, що він здійснює у нежитлових будівлях вирощування свиней, тому він не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм Податкового кодексу України та до нього не застосовуються пільги, передбачені пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 цього Кодексу. З огляду на зазначене та у зв`язку із тим, що нежитлові будівлі перебувають у приватній власності позивача та є об`єктом оподаткування, вважає податкове повідомлення-рішення правомірним, а позов таким що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 належить на праві власності об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 2509,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2005.

На підставі рішення ХІХ сесії ІV скликання Іванівської селищної ради від 19.12.2005 № 327, ОСОБА_1 передана у приватну власність земельна ділянка площею 1,79 га із земель промисловості Іванівської селищної ради зі зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства.

Згідно затвердженого та погодженого проекту детального плану території - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка відводиться громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, на земельній ділянці площею 1,79 га розміщені такі будівлі: приміщення для відпочинку 17,9 кв.м, приміщення для охорони 35 кв.м, вагова 61,4 кв.м, склад зерна 331,0 кв.м, кладова тари 100,0 кв.м, міні-маслобойня, коптильня 534,2 кв.м, склад інвентарю, слюсарська і столярна майстерні 719,8 кв.м, приміщення для зберігання кормів 639,2 кв.м., гараж 64,7 кв.м, корівник 306,3 кв.м.

10.03.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі прийняте податкове повідомлення-рішення № 0-2112 про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік у сумі 31416,43 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку правомірності зазначеного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних позивачем рішень, суд виходить із положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий Кодекс України.

Обов`язковими елементами, які визначаються під час встановлення податку, згідно п.7.1. статті 7 ПК України є: платники податку; об`єкт оподаткування; ставка податку: база оподаткування; порядок обчислення податку: податковий період; строки та порядок сплати податку. При цьому, згідно п. 7.4 статті 7 ПК України, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, запроваджений новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За змістом п.п. 266.6.1. п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на території якого перебуває таке майно.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ).

Слід зазначити, що позовні вимоги ґрунтуються на доводах про те, що позивач як сільськогосподарський товаровиробник звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно, яке призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ, у редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII чинній з 01.01.2019, визначений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, до таких об`єктів нерухомості належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (пункт "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2. ст. 266 ПК України).

Правовий аналіз підпункту "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України дає підстави для висновку, що його застосування передбачає наявність двох умов одночасно, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідач заперечує те, що об`єкт нерухомості - нежитлові будівлі загальною площею 2509,5 кв.м, що належать позивачу на праві власності, призначений для використання у сільськогосподарській діяльності, виходячи з того, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей щодо віднесення даних будівель до будівель сільськогосподарського товаровиробництва.

Суд критично оцінює наведені доводи відповідача, оскільки, як зазначено вище, нежитлові будівлі розміщені на земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а тип будівель - нежитлові приміщення: склад зерна, кладова тари, міні-маслобойня, коптильня, склад інвентарю, приміщення для зберігання кормів, гараж та корівник, які за своїм функціональним призначенням використовуються у сільськогосподарській діяльності.

Суд відмічає, що у 2005 році при передачі у власність позивача земельної ділянки, на якій розміщені дані будівлі, відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки із земель промисловості на землі для ведення особистого селянського господарства саме з метою використання даних будівель у сільськогосподарській діяльності.

Щодо віднесення позивача до сільськогосподарського виробника, то суд зазначає наступне.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 0340/1905/18.

Втім, необхідно зазначити, що на користь висновку, що нормою підпункту "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 № 628-VIII підпункт "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Варто зазначити, що пільга, встановлена підпунктом "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що нежитлові будівлі: приміщення для відпочинку 17,9 кв.м, приміщення для охорони 35 кв.м, вагова 61,4 кв.м, склад зерна 331,0 кв.м, кладова тари 100,0 кв.м, міні-маслобойня, коптильня 534,2 кв.м, склад інвентарю, слюсарська і столярна майстерні 719,8 кв.м, приміщення для зберігання кормів 639,2 кв.м., гараж 64,7 кв.м, корівник 306,3 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постановах Верховного Суду 04.12.2018 у справі № 649/593/16-а, від 24.04.2020 у справі № 540/2206/19.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що податкове повідомлення рішення від 10.03.2020 № 0-2113, яким ОСОБА_1 нарахована сума податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У період з 14.09.2020 до 29.09.2020 головуюча суддя Кисильова О.Й. перебувала у відпустці, з 28.09.2020 до 02.10.2020 - період тимчасової непрацездатності у зв`язку із хворобою.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі від 10.03.2020 № 0-2113 форми "Ф", яким ОСОБА_1 нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 31416,43 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 111031200