Справа № 361/6781/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/6781/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» звернулося з позовом, в якому просить:

- визнати дії Заступника начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Горденської Емми Леонідівни незаконними при винесенні постанови від 02 вересня 2019 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» виконавчого збору в розмірі 16692,00 грн у виконавчому провадженні №52202171;

- скасувати постанову від 02 вересня 2019 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн, винесену Заступником начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Горденською Еммою Леонідівною;

- визнати дії Заступника начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Горденської Емми Леонідівни незаконними при винесенні постанови від 02 вересня 2019 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» штрафу в розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні №52202171;

- скасувати постанову від 02 вересня 2019 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» штрафу в розмірі 5100,00 грн, винесену Заступником начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Горденською Еммою Леонідівною у виконавчому провадженні №52202171.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення суду не виконано з поважних причин, жодних заходів примусового виконання рішення державним виконавцем не вжито, тому оскаржувані постанови є протиправними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову від 02 вересня 2019 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» штрафу в розмірі 5100,00 грн, винесену Заступником начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Горденською Еммою Леонідівною у виконавчому провадженні №52202171. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позову та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що державним виконавцем не виконано жодної дії для примусового виконання рішення, тому стягнення виконавчого збору в розмірі 16692,00 грн у виконавчому провадженні №52202171 є протиправним.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київоблгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», у якому просила зобов`язати відповідачів укласти із нею договір постачання природного газу до належного їй нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ПАТ «Київоблгаз» відновити постачання природного газу до цього приміщення.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року у справі №361/5981/15ц позов було задоволено. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Київоблгаз» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» укласти з ОСОБА_1 договір на постачання природного газу до належного їй нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Київоблгаз» відновити постачання природного газу до належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 121,80 грн з кожного.

Вказане рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року у справі №361/5981/15ц набрало законної сили 22 січня 2016 року.

19 лютого 2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи №361/5981/15ц.

На підставі виконавчого листа №361/5981/15ц, виданого 19 лютого 2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області зокрема про зобов`язання ТОВ «Київоблгаз» і ТОВ «Київоблгаз Збут» укласти з ОСОБА_1 договір на постачання газу до належного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження ВП №52202171, про що винесено відповідну постанову 14 вересня 2016 року.

У згаданій постанові боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» пропонувалось самостійно виконати рішення суду.

10 липня 2019 року за №52202171/12 виконавцем було винесено вимогу щодо виконання рішення суду та необхідності до 20 липня 2019 року надати відповідне підтвердження.

Листом від 01 серпня 2019 року вих. №417-Ск-11475-0819 боржник повідомив відповідача, що здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, затвердженої постановою НКРЕКП від 16 травня 2017 року №653. Прядок укладення договорів з постачання природного газу здійснюється відповідно до положень Закону України «Про ринок природного газу» №329-VIII від 09 квітня 2015 року, який вступив в дію з 01 жовтня 2015 року, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496.

При цьому, відповідач зауважив, що підставами для укладення договору постачання природного газу споживачу є наявність у споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Станом на 01 серпня 2019 року стягувач ОСОБА_1 договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, не надала. Тому, як стверджує боржник у листі, виконати рішення суду можливе лише при наявності договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ та пред`явлених документів, визначених Правилами постачання природного газу.

02 вересня 2019 року відповідач виніс постанову про накладення штрафу ВП №52202171, якою за невиконання рішення суду у встановлений термін на боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» наклав штраф у розмірі 5100 грн.

Також 02 вересня 2019 року відповідачем винесено постанову ВП №52202171 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.

17 вересня 2019 року виконавцем внесено подання до Головного управління Національної поліції в м. Києві Подільського управління поліції м. Київ про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб за невиконання рішення суду.

Окрім того, 17 вересня 2019 року, керуючись вимогами пункту 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 02 вересня 2019 року №52202171 та про накладення штрафу від 02 вересня 2019 року №52202171, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дійсно з об`єктивних причин не міг у встановлений державним виконавцем строк виконати рішення суду, тому застосування до позивача штрафних санкцій є неправомірним. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404, у редакції на момент винесення оспорюваних постанов).

Згідно із ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606, що діяла на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону №606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

З 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Відповідно до частини сьомої розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

З наведеної статті слідує, що покладення на боржника негативних наслідків у вигляді грошового стягнення (штрафу) може бути застосовано виконавцем у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

В якості поважних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року, позивач вказував, що відповідно до статті 37 Закону України «Про ринок природного газу» Оператор газорозподільної системи (ПАТ «Київоблгаз») відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах та провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається НКРЕКП.

Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачає, що постачання природного газу споживачам здійснюється на підставі типового договору постачання природного газу, що затверджується Регулятором (НКРЕКП) та оприлюднюється в установленому порядку.

Згідно Закону України «Про ринок природного газу», Правилам постачання природного газу та Типовому договору постачання природного газу обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ (ПАТ «Київоблгаз») договору розподілу природного газу, на підставі якого споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

Договір розподілу природного газу між ПАТ «Київоблгаз» та ОСОБА_1 щодо постачання до належного їй нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній.

Тобто, відповідно до пункту 1 Розділу II Правил постачання природного газу, пункту 2.2 Типового договору постачання природного газу укласти договір ТОВ «Київоблгаз Збут» має право тільки при наявності у споживача укладеного договору розподілу природного газу з ПАТ «Київоблгаз».

У листі, адресованому Подільському управлінню поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 03 грудня 2019 року №0312/2019, позивач повідомив про причини не виконання рішення суду на вимогу державного виконавця та зазначив, що 27 листопада 2019 року до позивача звернулась ОСОБА_1 та надала укладений договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ - АТ «Київлоблгаз». Дана обставина надала можливість позивачу у відповідності до Закону України «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, Типового договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів укласти з ОСОБА_1 договір постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41ВР417-804-19 від 27 листопада 2019 року.

Зазначені обставини вказують, що позивач дійсно з об`єктивних причин не міг у встановлений державним виконавцем строк виконати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року у справі №361/5981/15ц. В подальшому, внаслідок усунення причин, а саме надання ОСОБА_1 укладеного з Оператором ГРМ - АТ «Київлоблгаз» договору розподілу природного газу, позивач виконав рішення суду, уклавши з ОСОБА_1 договір на постачання природного газу №41ВР417-804-19 від 27 листопада 2019 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до позивача штрафних санкцій постановою від 02 вересня 2019 року №52202171 в розмірі 5100,00 грн є неправомірним, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Початком примусового виконання у розумінні Закону № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З наведеного слідує, що після відкриття виконавчого провадження вже розпочинається примусове виконання рішення і , як наслідок, стягнення виконавчого збору.

Відкривши виконавче провадження постановою від 14 вересня 2016 року тим самим державний виконавець розпочав примусове виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №750/7624/17.

Як вбачається з матеріалів справи, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №52202171 від 14 вересня 2016 року позивачем у добровільному порядку не було виконано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року.

Колегія суддів вказує, що посилання позивача, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом або за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Крім того, державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій для належного виконання рішення суду, зокрема, винесено вимог щодо виконання рішення суду, постанову про накладення штрафу, внесено подання до Головного управління Національної поліції в м. Києві Подільського управління поліції м .Київ про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб.

При цьому, частина друга статті 27 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом замінено словами підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена 02.09.2019.

Правова позиція щодо застосування статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 03.07.2018 №2475 викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 420/1373/19, від 20.11.2019 у справі №480/1558/19.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року не було виконано станом на день винесення постанови про стягнення виконавчого збору, тому були відсутні підстави її винесення, оскільки зазначені обставини не спростовують вчинення державним виконавцем дій спрямованих на виконання судового рішення та наявність законодавчого обов`язку стягнення такого збору.

Крім того, з моменту відкриття виконавчого провадження (14.09.2016) до винесення постанови про стягнення виконавчого збору (02.09.2019) рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року було не виконаним, позивачем не надано доказів вчинення активних дій спрямованих на його виконання, а лише за перебігом трьох років направлено державному виконавцю листа про неможливість виконання рішення суду. Зазначені обставини вказують на небажання добровільного виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що заступник начальника відділу Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Горденська Е.Л. діяла на підставі та в межах своїх повноважень, тому постанова про стягнення виконавчого збору від 02.09.2019 у межах виконавчого провадження №52202171 є правомірною та не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26.11.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова