Справа № 463/11150/20
Суддя: Жовнір Г. Б.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/463/233/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.

з участю секретаря судового засідання- Фурик Л.М.,

представника позивача Мельник О.,

перекладач Вишневська Н.З.

відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ),

представника відповідача Голубця Н.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про примусове видворення іноземця та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, просить суд ухвалити рішення про примусове видворення та затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичної затримання на території України, а саме з 20 год. 00 хв. 20 листопада 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач вчинив незаконне, поза пунктами пропуску, в межах 661 прикордонного знаку, територія Карівської сільської ради Сокальського району Львівської області, перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, внаслідок чого був затриманий посадовими особами Прикордонної Варти Республіки Польща.

20 листопада 2020 року о 20 год.00 хв. на підставі ст.ст. 3.5 Угоди між Україною та Європейським співтовариством «Про реадмісію осіб» даного громадянина було передано на територію України представникам відділу прикордонної служби «Нісмичі» в пункті пропуску через державний кордон «Рава-Руська-Хребенне».

23 листопада 2020 року Сокальським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Знаючи про можливість легально в`їхати до Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху. Керуючись положеннями ст. 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених вище мотивів, додатково зазначила, що на даний момент у відповідача відсутні документи на право перебування на території України та на легальне її залишення.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Пояснив, що в 2017 р. легально потрапив на територію України, проживав у м. Суми, одружений з громадянкою України. Двічі продовжував документи на тимчасове проживання на території України, однак в 2020 р. йому відмовлено у видачі посвідки на тимчасове проживання в зв`язку з проблемами з реєстрацією місця проживання та роз`яснили необхідність залишення території України з можливістю повторного повернення. Однак стверджує, що в зв`язку із зміною релігії на Християнство він, непокоячись про свою безпеку, не може повернутись на територію Ісламської Республіки Іран. Саме в зв`язку з наведеним вирішив у нелегальний спосіб потрапити на територію Польщі. Підтверджує, що на даний момент немає документів на право перебування на території України та виїзду за кордон. Свій паспорт та мобільний телефон втратив у лісі при здійсненні перетину кордону між Україною та Польщею. При цьому відповідач не зміг пояснити суду яким саме чином змінив релігію на Християнство.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вважає, що на даний момент передчасно стверджувати про наявність підстав для задоволення позову, оскільки необхідно перевірити повідомлену відповідачем інформацію, щодо перебування його у шлюбі та встановлення інших обставин, щодо можливості перебування відповідача на території України та мають значення для вирішення даного позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Сокальським районним судом Львівської області 23 листопада 2020 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

23 листопада 2020 року відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, яким зобов`язано громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 покинути територію України до 3 грудня 2020 р., яке громадянин відповідач виконати не в змозі у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують його особу. Крім цього ознайомившись із вказаним рішенням відповідач зазначив, що не має наміру його виконувати.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, підрозділом, органом охорони державного кордону подається до місцевого загального суду як адміністративного суду позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до п. 26 роз`яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», виходячи з положень частини четвертої ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач немає необхідних документів а також наміру виконати добровільно рішення про примусове повернення з України. Крім цього, вчинення незаконного перетину ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ст. 30 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача про зміну віросповідання та наявність в зв`язку з цим небезпеки на території Ірану, оскільки такі не підтверджуються жодними доказами та на думку суду не відповідають дійсності.

Згідно із ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 20, 241, 244-246, 257, 288, 289, 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

у х в а л и в:

позов - задоволити.

Примусово видворити громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Затримати громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 20 год. 00 хв. 20 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 288, 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, місцезнаходження: м. Львів, вул. Личаківська, 74, .

Відповідач: громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Суддя Г.Б. Жовнір