Справа № 360/4145/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4145/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області (далі - відповідач УПтаСЗН ВЦА м. Сєвєродонецьк), в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачці у призначені щомісячної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг";

- визнати протиправним та скасувати повідомлення відповідача від 12.06.2020 № 6469/10, яким позивачці відмовлено у розрахунку щомісячної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг";

- зобов`язати відповідача призначити позивачці за заявою уповноваженого члена сім`ї щомісячну адресну допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", за період з 09.06.2020, а також виплатити заборгованість із цієї допомоги, що виникла за період її несплати.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою, що перемістилася з м. Брянка Луганської області до м. Сєвєродонецьк.

09.06.2020 позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення щомісячної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві позивачкою було вказано, що будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, яке розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення операції об`єднаних сил.

Відповідно до листа відповідача від 12.06.2020 № 6469/10 позивачці відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В даному листі відповідач посилався на п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат та проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, відповідно до якого "грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, шо розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану".

Дійсно, чоловік позивачки - ОСОБА_2 , має у своїй власності житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також договором купівлі-продажу квартири від 26.09.2018, зареєстрованому в Реєстрі за № 1680.

Однак, питання про придатність для проживання житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посадові особи відповідача не з`ясовували.

Таким чином, на думку позивачки, відповідач у порушення норм матеріального права протиправно відмовив позивачці в призначенні вищезазначеної допомоги, що стало підставою для звернення позивачки до суду.

Ухвалою суду від 30.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 23-24).

Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецьк Луганської області позовних вимог не визнало, про що надало відзив на позовну заяву від 12.11.2020 № 10790/03 (арк. спр. 29-31). В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив таке.

17.10.2014 позивачку було взято на облік внутрішньо переміщених осіб в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Богунської районної ради м. Житомира разом із дочкою та чоловіком.

Згідно із довідкою-атестатом Богунського УПтаСЗН м. Житомира позивачці призначено допомогу як працездатній непрацюючій особі, відповідно до п. 7 Порядку призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, із скороченням терміну призначення та зменшенням суми, чоловікові - як пенсіонеру, а доньці - як дитині до 18-ти років.

Через те, що позивачка не працевлаштувалась у період призначення щомісячної грошової допомоги, Богунське УПтаСЗН м. Житомира не мало можливості зробити перерахунок грошової допомоги як працездатній працюючій особі.

12.06.2015 позивачку було взято на облік внутрішньо переміщених осіб в Управлінні праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради разом з чоловіком та донькою, про що було надано відповідні довідки № та № 919041760.

12.06.2015 чоловік позивачки - ОСОБА_2 , як уповноважений представник сім`ї, звернувся із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги. Заяву було розглянуто та призначено щомісячну адресну допомогу чоловіку позивачки, як інваліду III групи, доньці, як дитині до 18-ти років, а позивачку не було включено до розрахунку допомоги згідно п. 3 Порядку.

09.06.2020 позивачка самостійно звернулася до УПтаСЗН із заявою про призначення щомісячної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у якій задекларувала, що члени її сім`ї мають у володінні житлове приміщення, яке розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення Операції об`єднаних сил.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чоловік позивачки - ОСОБА_2 , має у своїй власності житло за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву було розглянуто. Згідно з п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи не державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пукти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

До заяви від 09.06.2020 позивачка не надавала акт про непридатність до проживання житла, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Складання акту обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири) не відноситься до компетенції УПтаСЗН.

Враховуючи зазначене, позивачці було відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На підставі вищевикладеного, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 144759 (арк. спр. 13-15, 18).

Позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 12.06.2015 № 919-41760 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 17).

09.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій задекларувала, що члени її сім`ї мають у володінні житлове приміщення, яке розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення Операції об`єднаних сил (арк. спр. 113-114).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 212858527 від 17.06.2020, чоловік позивачки - ОСОБА_2 , має у власності об`єкт житлової нерухомості - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 119-122).

Рішенням відповідача від 17.06.2020 заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення відповідно до пункту 6 постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 (арк. спр. 118).

Листом від 12.06.2020 № 6469/10 позивачці повідомлено про відмову у призначенні адресної допомоги з тих підстав, що член її родини має у власності житлове приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території (арк. спр. 19).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами абзацу першого частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення (абзац перший частини першої статті 1 Закону № 1706-VII).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 1706-VII адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Частиною першою та другою статті 4 Закону № 1706-VII визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо) (частина друга статті 5 Закону № 1706-VII).

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, встановлений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 №505 (у подальшому - Порядок № 505).

Згідно пункту 2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї.

Абзацом першим пункту 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Відповідно до п. 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 505 уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.

Згідно з пунктом 12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Згідно з вказаними приписами наявність у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, є підставою для відмови у призначенні грошової допомоги, а у разі її призначення - для припинення її виплати. Виключення складають лише житлові приміщення, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Судом установлено, що 26.09.2018 чоловік позивачки - ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу № 1680 від 26.09.2018 придбав об`єкт житлової нерухомості - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 119-122).

Звертаючись до УПтаСЗН ВЦА м. Сєвєродонецьк із заявою про призначення адресної допомоги від 09.06.2020, позивачка зазначила, що у власності члена родини наявне житлове приміщення, розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення Операції об`єднаних сил.

Жодної інформації про непридатність житла до проживання позивачкою не зазначено, акту про непридатність до проживання жила або будь-яких інших документів, що свідчили про непридатність житла, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , до проживання, не надано.

Суд не погоджується з доводами позивачки, що відповідач на момент розгляду заяви про призначення адресної допомоги не з`ясував тієї обставини, що житлове приміщення, яке знаходиться у володінні її чоловіка, є придатним до проживання.

Судом установлено, що 09.06.2020 позивачка подала відповідачу заяву, у якій не зазначила про непридатність для проживання придбаного ним будинку. Відповідач, не будучи обізнаним щодо вказаної обставини, не повідомив позивачку про необхідність надання акта технічного стану будинку, оскільки у відповідача не було підстав для перевірки наявності обставини, необхідної для призначення грошової допомоги, а саме: непридатність житлового приміщення для проживання.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до інформації в довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб позивачки та членів її родини зазначені особи фактично мешкають за адресою АДРЕСА_1 . Цю адресу позивачка також вказала в позові як місце свого проживання.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідачем правомірно на підставі пункту 6 Порядку № 505 відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати зі сплати судового збору згідно зі статтею 139 КАС України позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області (код за , місцезнаходження: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 15-Б) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун