Справа № 520/6721/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 р.Справа № 520/6721/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Рєзнікової С.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Вікторії Володимирівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 07.08.2020 по справі № 520/6721/2020

за позовом ОСОБА_1

до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: ОСОБА_2

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. у виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення штрафу в розмірі 73 885,70 грн; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 771,14 грн, стягнути з відповідача на користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. у виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення штрафу в розмірі 73 885,70 грн.

Визнано протиправною та скасвано постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 771,14 грн.

Стягнуто на користь за рахунок бюджетних Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (м-н Захисників України, 7/8, 7 пов., м. Харків, 61000, ) судовий збір у розмірі 1681,60 грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, а саме не враховано, що 27.07.2020 на підставі наданих даних проведено перерахунок заборгованості за період з серпня 2018 року по травень 2020 року включно (заборгованість склала 51027,50 грн). У зв`язку з наданими даними та наявними заявами винесено постанову про внесення змін до постанови про стягнення виконавчого збору (згідно якої сума виконавчого збору склала 5102,75), постанову про внесення змін до постанови про накладення штрафу від 18.05.2020 (згідно якої штраф складає 10205,50 грн). Вказує, що боржником після сплати заборгованості у травні 2020 року більше не сплачено на утримання дитини, яка згідно довідки має інвалідність. Отже, суд першої інстанції прийняв протиправне та необґрунтоване рішення та зробив висновок, який суперечить матеріалам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 19.02.2013 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП №39799278 з виконання виконавчого листа №2-6100/09 виданого 03.12.2009 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2009 та до досягнення дитиною повноліття.

В рамках вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барановою В.В. прийняті постанови про стягнення штрафу від 18.05.2020, відповідно до якої на ОСОБА_1 як боржника було накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме 73 885,70 грн та про стягнення виконавчого збору від 18.05.2020, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_1 як боржника виконавчий збір у розмірі 14 771,14 грн.

Боржником ОСОБА_1 18.05.2020 на особистий рахунок стягувача - ОСОБА_2 , сплачено суму заборгованості у розмірі 138693,47.

Не погоджуючись з прийнятими постановами, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі. Також суд першої інстанції виснував, що до 28.08.2018 за стягнення періодичних платежів (аліментів) виконавчий збір не стягувався, а на момент винесення оскаржуваної постанови були відсутні умови та підстави її винесення, то постанова про стягнення виконавчого збору від 18.05.2020 на суму 14771,14 грн прийнята безпідставно та незаконно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до частини третьої цієї статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1 ст. 195 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 4 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції Закону України від 03.07.2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (подалі - Закон №2475-VIII), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувану.

Поряд з вказаним, колегія суддів зазначає, що до 28.08.2018 року стаття 71 Закону України "Про виконавче провадження" за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Тобто, новий нормативно-правовий акт (Закон України № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону України № 2475- VIII у редакції до 28.08.2018) правила поведінки, з чого слідує що вони не однаково визначають зміст прав та обов`язків.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення.

Також слід звернути увагу на п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), згідно якого в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що застосування до боржників штрафу, з урахуванням внесених змін у Закон України "Про виконавче провадження", можливо лише до заборгованості, яка виникає після 28.08.2018.

Отже, накладення штрафу в межах спірних правовідносин, які склалися в даній справі, передбаченого ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", є неможливим, оскільки це суперечить принципу, закріпленому в статті 58 Конституції України.

При цьому, Закон України № 2475-VIII, у розділі ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018, тому колегія суддів вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475-VIII.

У межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.

Вказана правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 857/10483/19.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості, що складає 73 885,70 грн.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, колегія суддів зазначає таке.

Так, в рамках виконавчого провадження державним виконавцем була винесена постанова від 18.05.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 14771,14 грн.

Вказана постанова винесена у зв`язку з наявною у позивача суми заборгованості по аліментам у розмірі 147771,40 грн на підставі ст.ст. 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 та 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності з 28.08.2018 (п.п. 3 п. 27 розділ І), частина 4 статті 27 Закону №1404- VIII, викладена а новій редакції, відповідно до якої за виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому, державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку викопує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з наведеного вбачається, що до внесення змін Законом № 2475- VIII, тобто до 28.08.2018, статтею 27 Закону № 1404- VIII, було передбачено, що за стягнення періодичних платежів (аліментів) виконавчий збір не стягувався.

Тобто, ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII, застосовується у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018, оскільки стягнення виконавчого збору виходячи із заборгованості по аліментах, яка виникла до 28.08.2018, не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.

Таким чином, враховуючи, що до 28.08.2018 за стягнення періодичних платежів (аліментів) виконавчий збір не стягувався, а на момент винесення оскаржуваної постанови були відсутні умови та підстави її винесення в сумі, яка зазначена в оскаржуваній постанові, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 18.05.2020 на суму 14771,14 грн прийнята безпідставно.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що зв`язку з наданими даними та наявними заявами винесено постанову про внесення змін до постанови про стягнення виконавчого збору (згідно якої сума виконавчого збору склала 5102,75) та постанову про внесення змін до постанови про накладення штрафу від 18.05.2020 (згідно якої шраф складає 10205,50 грн), тобто щодо сум заборгованості, які виникли після 28.08.2019, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону № 1404- VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

З системного аналізу наведеної вище норми з урахуванням Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 вбачається, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено право державного виконавця вносити зміни до раніше прийнятої постанови, окрім випадків скасування такої постанови начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або ж виправлення допущених у такому процесуальному документі граматичних чи арифметичних помилок.

В свою чергу внесення змін до постанови про стягнення виконавчого збору та про накладення штрафу щодо сум заборгованості, які виникли після 28.08.2019, не можливо розцінювати як допущення арифметичної помилки, оскільки стосуються зменшення сум виконавчого збору та штрафу внаслідок урахування іншого періоду заборгованості. За таких обставин, колегія суддів уважає, що прийняття таких постанов державним виконавцем виходить за межі наданих йому Законом № 1404- VIII повноважень.

На противагу доводам відповідача про те, що боржником після сплати заборгованості у травні 2020 року більше не сплачено на утримання дитини, яка згідно довідки має інвалідність, колегія суддів зазначає, що скасування в судовому порядку постанов про стягнення виконавчого збору та про накладення штрафу від 18.05.2020 не позбавляє державного виконавця права винести постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про накладення штрафу за інший період щодо сум заборгованості, які виникли після 28.08.2019.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Вікторії Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 по справі № 520/6721/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді С.С. Рєзнікова З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 26.11.2020.