Справа № 620/979/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/979/20

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Кінебаса О.М.,

від відповідача Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки), рішення про накладення штрафних санкцій,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі також - ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідач), в якому остаточно просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.08.2019 №5, №, №5, №5, №5, №5;

- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 №Ф-5, №Ф-5;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 16.08.2020 № 5, № 5.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач помилково дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства України. На думку позивача, висновки акту перевірки не відповідають нормам податкового законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами, натомість у позивача наявні всі первинні бухгалтерські документи, які спростовують висновки контролюючого органу, що наведені в акті перевірки від 15.06.2019 № 40813/ НОМЕР_1 . Отже позивач вважає, що оскаржувані рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 13.08.2020 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

28.09.2020 ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 10.11.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідач надіслав відзив, в якому вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки висновки перевірки з питань дотримання позивачем податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків позивачем ґрунтуються на всебічному дослідженні первинних документів, наданих позивачем.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому доводи, викладені відповідачем у відзиві, вважає необґрунтованими та належними доказами не доведеними.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з доводів, викладених у відзиві та письмових додаткових поясненнях.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 26.03.2003, у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 працював на загальній системі оподаткування.

Позивач здійснював такі види діяльності: 73.11 Рекламні агентства, 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 77.12. Надання в оренду вантажних автомобілів, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту.

У періоді, що перевірявся здійснював таки види діяльності:

- 01.01.2017 - 31.12.2017 Вантажний автомобільний транспорт (КВЕД-49.41); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД - 68.20); рекламні агентства (КВЕД-73.11); надання в оренду вантажних автомобілів КВЕД - 77.12; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (КВЕД -45.20);

- 01.01.2018 - 31.12.2018 Вантажний автомобільний транспорт (КВЕД-49.41); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД - 68.20); рекламні агентства (КВЕД-73.11); надання в оренду вантажних автомобілів КВЕД - 77.12; технічне обслуговування та . ремонт автотранспортних засобів (КВЕД -45.20), що відображено в акті перевірки від 15.06.2019 № 40813/ НОМЕР_1 .

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 п.77.4 п. 77.4 ст.77, ст. 82 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДФС у Чернігівській області від 17.05.2019 № 1044, направлення № 1264 від 17.05.2019, виданого ГУ ДФС у Чернігівській області та плану - графіку проведення документальних планових перевірок самозайнятих осіб, у період з 28.05.2019 по 18.06.2019, посадовими особами ГУ ДФС у Чернігівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 15.06.2019 № 40813/ НОМЕР_1 (далі-акт перевірки), в якому зафіксовано порушення, а саме:

- п. 177.1 та п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме занижено суму доходу за 2017 рік на 207767,53 грн та за 2018 рік на 613253,03 грн;

- ст.177 ПК України, а саме завищено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів за 2017 рік на загальну суму 2002031,94 грн та за 2018 рік на загальну суму 897910,76 грн. Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за актом перевірки - 669773,38 грн, в тому числі за 2017рік - 397 763,90 грн, за 2018рік - 272009,48 грн.

- п. 167.1 ст.167, п.п. 168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, п.176.2 ст.176 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI, а саме не нараховано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб за водіїв, які здійснювали міжнародні перевезення та не були оформлені за 2017 рік в розмірі 85824,00 грн., за 2018 рік у розмірі 81757,08 грн. Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2017 рік -85824,00 грн, за 2018 рік - 81757,08 грн.

- пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - занижено суму єдиного соціального внеску за 2017 рік на 100735,58 грн та за 2018 рік на 136507,80 грн. Усього донараховано єдиного соціального внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу всього на суму 23 7243,38 грн, в тому числі за 2017ріку розмірі 22% - 100735;58~грн,-за 2018ріку розмірі 22 % - 136507,80 грн.

- п. 1 ч. 1 ст. 7 розділу III, пункту 5 статті 8 розділу III Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"- занижено суму єдиного внеску за 2017-2018 роки на 204821,32 грн. Усього донараховано єдиного соціального внеску, що сплачується роботодавцем - фізичною особою - підприємцем, яка в діяльності використовує працю інших осіб за 2017- 2018 роки у розмірі 204821,32 грн.

- п.п. 1.1 п. 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010. №2755-VI, а саме заниження суми військового збору з доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2017 рік на 33146,99 грн, за 2018 рік на 22667,46 грн. та військового збору з доходів, виплачених найманим працівникам, шо підлягає сплаті до бюджету за 2017-2018 роки на суму 13965,09 грн. Усього донараховано військового збору за результатами перевірки всього на суму - 69779,54 грн, в тому числі з доходу від здійснення підприємницької діяльності - 55814,45 грн. та з доходів, виплачених найманим працівникам - 13965,09 грн.

- п.п.198.5 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме не нарахування податкових зобов`язань за січень, лютий, березень, серпень, вересень, листопад та грудень 2017 року, березень, квітень 2018 року на суму придбаних продуктів харчування, безалкогольних напоїв, телевізору, навушників, смартфону, зарядного пристрою для автомобілю, стартового пакету, карти пам`яті, захисного скла в результаті чого занизив податкові зобов`язання на загальну суму 61946,49 грн., в тому числі за січень, лютий, серпень, вересень, листопад та грудень 2017року на суму 58475,42 грн та за березень, квітень 2018року на суму 3471,07 грн;

- п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п. 194.1 ст. 194 та п.201.10 ст. 201 ПК України, а саме занижено податкові зобов`язання через не нарахування податку на додану вартість за операції надання в оренду нежитлового приміщення за адресою м. Чернігів проспект Перемоги, 20, загальну суму ПДВ 46511 грн, а саме за 2017рік на 17925,24 (1493,77 грн. за кожний місяць відповідно) та за 2018 рік на суму 28586,64 (2382,22 грн. за кожний місяць відповідно);

- п.187.1 ст. 187 ПК України, а саме занижено податкові зобов`язання шляхом не нарахування податку на суми отриманого доходу готівковими коштами за надані послуги за 2017 рік на суму ПДВ 23628,27 грн та за 2018 рік на суму ПДВ 94063,97 грн;

- п. 187.1 ст. 187 ПК України та п. 201.10 ст.201 ПК України в частині декларування податкових зобов`язань за 2017 рік на суму ПДВ 45548,4 грн, а саме платником не відображено у податкових деклараціях з податку на додану вартість за 2017 рік, складених податкових накладних на реалізацію товарів та надання послуг, реєстрацію яких було зупинено;

- п 198.1, п. 198.2 ст. 198 розділу V ПК України, завищено податкового кредиту, шо підлягає включенню до декларації з податку на додану вартість через віднесення до його складу суми податку на додану вартість з отримання послуг оренди нежитлового приміщення, але факт першої події, що підтверджує отримання послуг оренди в ході перевірки не встановлено, за січень - липень 2017 року на загальну суму 444900, грн. Донараховано податок на додану вартість за актом перевірки - 716599,00 грн, в тому числі за 2017рік 559312,00 грн та за 2018 рік 15728 7,00 грн.

- ст. 44. п.177.10 ст.177 ПК України, абз. 6 п. 6 ст. 128 Господарського кодексу та п.1 "Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, шо ведуть суб`єкти підприємницької діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему і які ведуть незалежну професійну діяльність", затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481, а саме на перевірку не надана книга обліку доходів і витрат;

- п.63.3 ст. 63 ПК України та п 8.4 розділу VІІІ Порядку обліку платників податку і зборів не були подані повідомлення за формою №20-ОПП про зареєстровані об`єкти оподаткування;

- п.176.2 ст. 176 ПК України, а саме податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, але не було відображено нарахування та виплату заробітної плати та утриманий податок у поданих розрахунках доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма -1ДФ), водіям які здійснювали міжнародні перевезення транспортними засобами, що належать ФОП ОСОБА_1 , з якими трудові договори не були оформлені та які отримували заробітну плату.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС в Чернігівській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №5 від 16.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 167581,08 грн та 41895,27 грн штрафних санкцій;

- податкове повідомлення рішення № від 16.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору сплаченого за результатами річного декларування на суму 55814,45 грн та 13953,62 грн штрафних санкцій;

- податкове повідомлення-рішення №5 від 16.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 13965,09 грн та 3491,27 грн штрафних санкцій;

- податкове повідомлення-рішення №5 від 16.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 716599 грн та нараховані штрафні санкції у розмірі 179149,75 грн;

- податкове повідомлення-рішення №5 від 16.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 669773,38 грн та штрафні санкції у розмірі 167443,35 грн;

- податкове повідомлення-рішення №5 від 16.08.2019, яким застосовано штраф у розмірі 113075,19 грн;

- податкове повідомлення рішення №5 від 16.08.2019, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн;

- податкове повідомлення-рішення №5 від 16.08.2019, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн;

- податкове повідомлення-рішення №5 від 16.08.2019, яким було застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн.

На підставі акту перевірки сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 року №Ф-5 на суму 237243,38 грн та від 16.08.2019 №Ф-5 на суму 204821,32 грн, рішення про застосування штрафних санкцій від 16.08.2019 на суму 33797,90 грн та на суму 102410, 66 грн.

Вказані рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, за результатами розгляду яких винесені рішення від 24.12.2019 №14636/6/99-00-08-05-04 та від 03.12.2019 №11622/6/99-00-08-06-01, якими скарги позивача залишено без розгляду.

Предметом оскарження в даній справі є рішення, вказані в заяві про зменшення позовних вимог (т.2, а.с. 6-7).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Вирішуючи питання чи було дотримано позивачем податкове законодавство за період, що перевірявся, суд виходить із наступного.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб`єкти.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Щодо дотримання процедури проведення перевірки, суд зазначає таке.

Згідно приписів п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Разом з тим, копія наказу ГУ ДФС в Чернігівській області від 17.05.2019 №1044 «Про проведення документальної планової перевірки», яка проводилась з 28.05.2019, вручена позивачу 21.05.2019, тобто за 7 днів до початку проведення перевірки, тобто з порушенням положень ст. 77 ПК України (т.1 а.с. 148).

Одночасно суд зазначає, що порушення порядку проведення перевірки відповідачем нівелює будь-яку правомірність індивідуальних актів, складених за її наслідком незалежно від встановлених такою перевіркою фактів порушення вимог чинного законодавства.

Перевіряючи факт правомірності включення позивачем до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, зокрема, витрат на придбання та утримання основних засобів, як стверджує відповідач, подвійного призначення, суд зазначає таке.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлені ст.177 Податкового кодексу України.

За змістом п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Відповідно до пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, наведеними нормами урегульований порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України серед яких є легкові та вантажні автомобілі.

З положень Закону України "Про Митний тариф України" від 19 вересня 2013 року №584-VII видно, що тягачі мають код УКТ ЗЕД 870120, а причепи та напівпричепи - 8716.

Згідно з п 2. "Примітки" Групи 87 термін "причепи і напівпричепи та інші несамохідні транспортні засоби" означає транспортні засоби, які буксируються іншим транспортним засобом, штовхаються або ведуться вручну чи гужовою тягою (товарна позиція УКТ ЗЕД 8716).

Як видно з акту перевірки, позивачу на праві власності належать 70 тягачів, 61 напівпричепів, 8 вантажних фургонів, 6 легкових автомобілів.

З огляду на вищенаведене суд зазначає, що тягачі, які використовуються в господарській діяльності позивача, відносяться до товарної позиції згідно УКТ ЗЕД 870120, а напівпричепи - до 8716, тому не є вантажними автомобілями згідно чинного законодавства України, які визначені як основні засоби подвійного призначення пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Отже, валові витрати понесені позивачем у періоді, що перевірявся, на утримання транспортних засобів, які використовуються у господарській діяльності, є обґрунтованими.

Відповідно до пп. 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Оскільки тягачі та напівпричепи, які використовуються позивачем у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України не відносяться до вантажних автомобілів, тому не є основними засобами подвійного призначення, відповідно витрати на їх утримання можуть бути враховані у складі підприємницьких витрат.

Національне законодавство, у тому числі Податковий кодекс України, не містить визначення (критеріїв), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визначаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі, причепи, напівпричепи можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою-підприємцем, якщо їх власником є фізична особа.

Згідно з пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України". Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Крім того, зазначення в акті перевірки усіх транспортних засобів, належних позивачу та використовуваних ним у господарській діяльності, не може бути підставою для твердження, що відповідні витрати стосуються усіх цих автомобілів. У акті перевірки не вказано, які саме витрати та яких автомобілів стосуються.

Таким чином, посадові особи контролюючого органу в супереч імперативним приписам Конституції України, ПК України, безпідставно, невмотивовано та на власне суб`єктивне трактування, без законодавчого визначення поняття та ознак терміну "основні засоби подвійного призначення" дійшли до висновків, що тягачі, вантажні фургони, напівпричепи, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення. При цьому відповідач повністю знівелював таким принципом податкового законодавства, як правомірність рішень платника податку. Як наслідок, відповідач дійшов протиправних висновків стосовно того, що витрати, пов`язані із придбанням напівпричепів, запчастин неправомірно віднесено позивачем до складу витрат.

Щодо віднесення позивачем до складу валових витрат на придбання продуктів харчування та інших товарів, пов`язаних з веденням господарської діяльності, суд встановив таке.

З матеріалів видно, що позивач включив до складу валових витрат суми витрачених коштів на придбання безалкогольних напоїв в асортименті, продуктів харчування (балик «Монастирський», ковбаски н/к "Мисливські", балик «Пермський», гумка Дірол) та товарів в асортименті (номенклатура визначена у первинних документах, а саме податкових накладних на придбання), на придбання планшету Samsung Galaxy Tab Е 9.6" 3G Gold Brown (SM-T561NZNASEK). навушників Sennheiser PC 3 Chat (504195). автомобільного зарядного пристрою Xiaomi Mi Charger, перехіднику ProLink 3.5 mm Stereo Plug to 2 x 3.5 mm Stereo Sockets Cable (PB155-0030). смартфону Samsung Galaxy J17 (2017) J1730 Black, стартового пакету Vodafone Unlim 3G. захисною скла DENGOS Tempered Glass для Samsung Gal. чохла-книжки Dengos Elipp-Book Call ID для Samsung, карти пам`яті Samsung micro SDHC 32GB EVO Plus UKS-I Class 10. на придбання кронштейну Vinga TM32-2252 та телевізору LG 32LJ622V .

Сума придбаних товарів віднесено позивачем до складу витрат у зв`язку з перебуванням водіїв у відрядженні, які безпосередньо здійснювали вантажні перевезення, пов`язані з веденням господарської діяльності.

Контролюючий орган посилається на відсутність у переліку витрат, визначених п. 177.4. ст. 177 Податкового кодексу України, витрат на придбання продуктів харчування.

Проте такий висновок не ґрунтується на нормах податкового законодавства, оскільки перелік витрат, що визначений п. 177.4 ст. 177 ПК України не є вичерпним, зокрема пп. 177.4.4 визначає, що до витрат, що пов`язані з отриманням доходів фізичних осіб-підприємців, включається інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19.03.2019 у справі № 820/2367/17, від 18.12.2018 у справі № 806/77/17.

З огляду на приписи вказаних правових норм, суд приходить до висновку, що фізична особа-підприємець, будучи платником податків на загальній системі оподаткування, має право включати до складу витрат витрати на придбання продуктів харчування для водіїв, які документально підтверджені та прямо пов`язані з веденням господарської діяльності.

Між тим, стверджуючи про не підтвердження первинними документами витрат позивача на придбання продуктів харчування та інших товарів, податковим органом не конкретизовано та не зазначено в акті перевірки, які саме витрати позивача не підтверджені (сума, дата) належними документами та які документи необхідно додатково подати позивачу для підтвердження таких витрат (запити позивачу про надання відповідних доказів).

Суд наголошує, що податковим органом фактично позбавлено позивача можливості підтвердити витрати належними доказами, що у свою чергу порушує принципи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відповідачем не вжито достатніх заходів для отримання від позивача документального підтвердження спірних витрат, зокрема, контролюючий орган не вимагав таких первинних документів у позивача про що свідчить відсутність запитів про отримання підтверджуючих документів (п. 73.3 ст. 73 ПК України), актів про відмову платника податків надати документи (п.85.6 ст. 85 ПК України).

Згідно акту перевірки перевірка проведена в приміщенні ГУ ДФС у Чернігівській області, тобто фактично перевірка могла охопити лише первинні документи, які позивач надав відповідачу до перевірки. Акт перевірки містить загальний перелік первинних документів, які використані в ході перевірки, а описи в порядку п. 85.7 ст. 85 ПК України, відсутні.

За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити достеменно - на інформації з яких саме первинних документів ґрунтуються висновки перевірки податкового органу, що в свою чергу встановлює обов`язок останнього доводи перед судом наявність порушень, які покладені в основу оскаржуваних позивачем рішень контролюючого органу.

У той же час позивачем на підтвердження правомірності включення до складу витрат на придбання продуктів харчування для водіїв надано суду відповідні звіти про використання коштів, виданих на відрядження за січень 2017 року (а.с. 180-188 т.1), лютий 2017 року (а.с. 189-194 т.1), липень 2017 року (а.с.195-197 т.), серпень 2017 року (а.с. 198-209 т.1), вересень 2017 року (а.с. 210- 213 т.1) листопад 2017 року (а.с.214-217 т.1), грудень 2017 року (а.с.218-221 т.1).

Висновки відповідача про заниження позивачем суми доходу, отриманого від ФОП ОСОБА_2 , також жодними доказами не підтверджені.

Що стосується не відображення позивачем у податкових розрахунках нарахування та виплату заробітної плати водіям, які здійснювали міжнародні перевезення вантажу на транспорті позивача, та з якими не були оформлені трудові відносини та, відповідно, не нараховано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб; включення витрат на придбання продуктів харчування та інших товарів, не пов`язаних з господарською діяльністю; суд зазначає таке.

Частиною1 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 3 ст. 79 КАС України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідач як на правомірність своїх доводів посилається на базу даних ДПС України, проте вказані докази не надає.

Крім того, факт користування транспортних засобів позивача іншими особами не свідчить про здійснення міжнародних перевезень вантажів в межах господарської діяльності позивача.

Отже, висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат у періоді, що перевірявся, належним чином не підтверджені, тобто є лише припущеннями, а тому не заслуговують на увагу суду.

Констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акту перевірки).

З огляду на встановлення судом помилковості висновків контролюючого органу про порушення позивачем п. 177.1 п. 177.2 ст. 177 ПК України, висновки про нарахування суми податку за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», не підтверджуються.

Більш того, з акта перевірки, на підставі якого відповідачем прийнято спірні рішення, взагалі не вбачається, яким чином розраховані відповідні зобов`язання та санкції, і на підставі яких документів та у якій спосіб саме встановлені відповідні порушення, за які позивача притягнуто до відповідальності.

Жодних інших доказів, окрім вказаного акта перевірки, відповідачем суду не надано.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст. 77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

З урахуванням вищезазначених обставин справи, суд погоджується з доводами позивача про необґрунтованість висновків відповідача щодо порушень положень податкового законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимог про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 №Ф-5, №Ф-5, суд зазначає, що матеріали справи взагалі не містять будь-яких доказів нарахування позивачу боргу, а також підстав такого нарахування, хоча пунктом 1 підрозділу 1 розділу ІІ Порядку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 № 422 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

Однак інформація з ІКП позивача про наявність боргу, та підстави нарахування на день формування спірної вимоги, відповідач суду не надав. Отже, відповідачем не доведено належними доказами правомірність формування вказаних вимог, тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішення про застосування від 16.08.2020 № 5, № 5 є похідними від основних вимог, які судом визнано протиправними, тому також є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності своїх дій під час прийняття спірних рішень.

Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав, а також не навів жодних контраргументів на підтвердження обґрунтованості прийнятих спірних рішень.

Приходячи до висновку щодо прийняття відповідачем оскаржуваних у цій справі рішень за відсутності достатніх правових підстав, суд також приймає до уваги висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі «RYSOVSKYY v. UKRAINE» («Рисовський проти України») заява № 29979/04, в якому ЄСПЛ підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

При цьому Суд наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Аналізуючи всі обставини, суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачений судовий збір, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10510,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 16.08.2019 №5, №5, №5, №5, №5, №5.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу(недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 16.08.2019 № Ф-5, № Ф- 5.

Визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 16.08.2020 № 5, № 5.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10510,00 грн ( десять тисяч п`ятсот десять грн) 00 коп., який сплачений відповідно до квитанції №29 від 06.08.2020.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області, вул.Реміснича, буд.11,м.Чернігів,14000, .

Повний текст рішення виготовлено 25 листопада 2020 року.

Суддя І.І. Соломко