Справа № 320/3963/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3963/19 Суддя першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Степанюка А.Г.,

суддів: Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просив:

- визнати протиправним рішення щодо відмови провести виплату одноразової грошової допомоги, яке викладено та оформлено листом від 07.05.2019 року № 11321/Д/10-36-04-02;

- зобов`язати провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ (другої) групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно ст. 356 Податкового кодексу України, ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», п. 15 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію», Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 із змінами та доповненнями передбачені відповідно до порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним рішення Головного управління Державної податкової служби в Київській області () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) провести виплату одноразової грошової допомоги, яке викладено та оформлено листом від 07.05.2019 № 11321/Д/10-36-04-02.

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби в Київській області () провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ (другої) групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно ст. 356 Податкового кодексу України, ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», п. 15 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію», Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 із змінами та доповненнями передбачені відповідно до порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що колишні працівники міліції, а також податкової міліції, яким внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено інвалідність після набрання чинності Законом України № 208-VІІІ від 13.02.2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень статті 23 Закону України "Про міліцію" в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850.

Не погоджуючись з постановленим рішенням Головне управління ДФС у Київській області, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Позивачем пропущено строк (тримісячний термін після звільнення зі служби) на отримання грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, який встановлено постановою КМ України № 707, якою затверджено «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги працівника міліції, податкової міліції» та постановою КМ України № 850, якою затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Після усунення визначених в ухвалі від 09.06.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2020 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Відповідачем для підтвердження своїх вимог наведено ті ж самі доводи щодо відсутності законодавчого врегулювання механізму на здійснення таких виплат працівникам податкової міліції, які наводились у суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу від 12.10.2017 року № 683-о Головного управління Державної фіскальної служби Позивача звільнено з посади та податкової міліції 27.10.2017 року в запас на підставі п. 64 п.п. «б» (через хворобу).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.04.2017 року, виданого Державною фіскальною службою України, Позивач має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Довідкою МСЕК серії АВ № 0531278 від 12.07.2018 року після повторно медичного огляду Позивачу встановлена ІІ група інвалідності з відміткою «захворювання пов`язане з проходженням військової служби».

Також згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0026291 від 12.07.2018 року рівень втрати професійної працездатності у Позивача становить 70 %, у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби.

18.04.2019 Позивач звернувся до Відповідача із вимогою виплатити йому кошти передбаченні за настання 12.07.2018 року страхового випадку, а саме встановлення ІІ групи інвалідності та втрати професійної працездатності у розмірі 70%, які пов`язані із проходженням військової служби.

Листом від 07.05.2019 року № 11323/Д/10-36-04-02 Позивачу відмовлено у такому нарахуванні та виплаті, у зв`язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію» та з посиланням на те, Порядок № 850 не розповсюджується на працівників податкової служби, оскільки вони не проходять службу в органах внутрішніх справ.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу норм Конституції України, Податкового кодексу України, Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ, Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ, Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707, Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки Позивач, як працівник податкової міліції, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному Порядком № 850, проте при здійсненні йому відповідної виплати повинна бути врахована раніше виплачена одноразова допомога за попередню групу інвалідності (ІІІ групу), відповідно до цього Порядку.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною шостою статті 23 Закону № 565-ХІІ у редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VІІІ передбачено, що в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон № 565-ХІІ втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом №580-VІІІ.

При цьому, відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Частиною шостою статті 23 Закону № 565-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності призначається та виплачується в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми, Постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок № 707.

Законом № 208-VІІІ частина шоста статті 23 Закону № 565-ХІІ викладена в наступній редакції: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень Закону № 208-VІІІ Кабінет Міністрів України Порядок № 850.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 850 визначено, що особам, які до набрання чинності Законом № 208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 850 МВС у місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право на отримання одноразової грошової допомоги та інших виплат, передбачених Законом № 565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону № 580-VІІІ.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 21.06.2018 року у справі № 822/31/18 та від 28.08.2018 року у справі № 804/6297/17.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, в тому числі і податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги згідно із Законом України «Про міліцію».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року у справі № 405/704/17.

Отже, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону № 565-ХІІ здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого особі встановлено втрату працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач набув таке право у 2018 році, оскільки згідно довідки МСЕК Серії АВ № 0531278 ІІ групу інвалідності йому було встановлено з 12.07.2018 року, а тому розмір допомоги має бути призначений у відповідності з нормами Порядку № 850.

Щодо доводів Відповідача про пропущення Позивачем строку (тримісячний термін після звільнення зі служби) на отримання грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4 вказаного Порядку № 850 встановлено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Цією нормою визначений механізм здійснення виплат одноразової грошової допомоги при встановленні протягом двох років особі вищої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, а саме такі виплати мають здійснюватися з урахуванням вже раніше виплачених сум.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 року у справі № 808/1866/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2017 року Позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності (первинне встановлення інвалідності), а 12.07.2018 року під час повторного огляду - ІІ групу інвалідності, таким чином колегія суддів зазначає, що оскільки після первинного встановлення інвалідності Позивачу не пройшло двох років, він набув права на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми, відповідно до Порядку № 850.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивач, як працівник податкової міліції, має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у розмірі, визначеному Порядком № 850, з урахуванням раніше виплаченої одноразової допомоги.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДФС у Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.Г. Степанюк

Судді: Л.В. Губська

О.В. Епель