Справа № 461/7242/16-а
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 461/7242/16-а пров. № А/857/11015/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк С.М.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Овація» на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 29 липня 2020 року про закриття провадження у справі № 461/7242/16, ухвалену суддею Волоско І.Р. у м. Львові об 11 год. 09 хв. за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Овація» до виконавчого комітету Львівської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 118 від 19.02.2016 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.12.2010 року № 1768».

У обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначає те, що вказане рішення виконавчого комітету є регуляторним нормативно-правовим актом, оскільки поширюється на невизначене коло осіб. Проте, відповідач приймаючи цей акт не здійснив оцінки регуляторного впливу цього акта на суспільні відносини і не оприлюднив його як того вимагає Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 118 від 19.02.2016 року, не відповідає нормам чинного законодавства, а тому його необхідно скасувати.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 29 липня 2020 року провадження у справі № 461/7242/16 закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Не погодившись з цією ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив з помилкових мотивів, що відповідач, скасувавши своє попереднє рішення, виправив порушення, які допустив, оскільки зважаючи на час дії оскарженого рішення, позивача неодноразово притягували до адміністративної відповідальності, як він вважає, на основі незаконного рішення відповідача.

Позивач зазначає, що за час дії оскарженого рішення, він поніс матеріальні втрати у вигляді штрафу за невиконання, як вважає позивач, незаконного рішення відповідача, а ,отже порушені права не можуть бути відновлені, шляхом, лише, скасування оскарженого рішення.

З цих мотивів, закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, на думку позивача, є неможливим.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, ухвалою Львівської міської ради від 11.03.2019 року № 4710, рішення № 118 Львівської міської ради від 19.02.2016 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 2012.2010 року № 1768», яке є предметом спору у цій справі, визнано таким, що втратило чинність, то це свідчить про те, що відповідач виправив порушення прав позивача, спричинені цим рішенням.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Апеляційний суд встановив те, що 19.02.2016 року виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 118 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.12.2010 року № 1768», згідно з яким вирішено заборонити оформлення віконних вітрин продукцією алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива у стаціонарних об`єктах торгівлі та малих архітектурних формах.

За час дії цього рішення, позивача одинадцять раз притягнули до адміністративної відповідальності за недотримання заборони, яка зазначена у цьому рішенні.

Пізніше ухвалою Львівської міської ради № 4710 від 11.03.2019 року «Про заборону роздрібної торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного)» визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Львівської міської ради «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.12.2010 року № 1768» № 118 від 16.02.2016 року. При цьому в ухвалі Львівської міської ради № 4710 від 11.03.2019 року міститься аналогічна забороняюча норма, що і в рішенні виконавчого комітету Львівської міської ради № 118 від 16.02.2016 року.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у цій справі, застосував п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, вважаючи, що відповідач, таким чином, виправив порушення права позивача, яке спричинило попередньо прийняте рішення.

Надаючи оцінку мотивам суду першої інстанції, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково закрив провадження у цій справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України, оскільки відповідач, прийнявши нове рішення, яким скасував попереднє, не виключив норму, яка забороняла оформлення віконних вітрин продукцією алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива у стаціонарних об`єктах торгівлі та малих архітектурних формах. Отже відповідач не виправив оскаржувані порушення.

Крім того, відповідач скасувавши рішення, яке є предметом цього спору не відновив порушене право позивача, а саме не повернув позивачу сплачені грошові кошти, на виконання цього рішення, у вигляді штрафів.

Отже, є підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

На підставі наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України, а тому ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Овація» задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 29 липня 2020 року про закриття провадження у справі № 461/7242/16 скасувати та прийняти постанову, якою справу № 461/7242/16. направити для продовження розгляду у суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 26.11.2020 року