Справа № 826/2685/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2685/18 Суддя першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на прийняту у порядку письмового провадження ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року у справі за заявою Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року Спільне підприємство «Бориславська нафтова компанія» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) (далі - Позивач, СП «БНК») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - Відповідач, Держгеонадра) про:

- визнання протиправною бездіяльності Держгеонадр, яка полягає у нездійсненні розгляду заяви СП «БНК» з доданими документами на продовження строку дії Спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року (переоформлено) на користування надрами Стинавського родовища;

- зобов`язання Держгеонадра розглянути заяву СП «БНК» з доданими документами на продовження строку дії Спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року (переоформлено) на користування надрами Стинавського родовища, прийнявши за наслідками такого розгляду наказ з урахуванням принципу мовчазної згоди, встановленого ч. 6 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності»;

- встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом подання Держгеонадрами у встановлений строк звіту про виконання судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2018 року, позов задоволено повністю. Крім того, рішенням суду першої інстанції встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Державної служби геології та надр України подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

У листопаді 2019 року СП «БНК» у порядку ст. 383 КАС України звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою, в якій просило:

- поновити строк для звернення до суду із вказаною заявою;

- здійснити контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 року у справі №826/2685/18;

- визнати протиправним наказ Держгеонадр від 12.12.2018 року №500 «Про відмову у продовженні строку дії спеціального дозволу на користування надрами», прийнятий на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 року у справі №826/2685/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2019 року заяву СП «БНК»:

- поновлено СП «БНК» строк на подання заяви про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - наказу від 12.12.2018 року №500, прийнятого Відповідачем на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 року у справі № 826/2685/18 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України;

- заяву СП «БНК» про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України задоволено;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 12.12.2018 року №500 «Про відмову у продовженні строку дії спеціального дозволу на користування надрами»;

- стягнуто на користь СП «БНК» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби геології та надр України;

- повідомлено Державну службу геології та надр України про необхідність вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме виконати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 року;

- зобов`язано Державну службу геології та надр України повідомити Окружний адміністративний суд міста Києва про вжиті заходи у 10-денний термін з дня набрання даною ухвалою законної сили.

При цьому, задовольняючи вимоги поданої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, оскільки норми КАС України не визначають іншого способу захисту порушеного права особи у процесі виконання рішення суду, яке станом на час розгляду заяви виконано належним чином не було, то наявні правові підстави для поновлення пропущеного Позивачем строку подання заяви у порядку ст. 383 КАС України, по-друге, попри мотиви та висновки рішення суду від 22.05.2018 року, останнє Відповідачем в установлений у ньому спосіб виконано не було, а тому спірний наказ від 12.12.2018 року №500 є протиправним та підлягає скасуванню із покладенням на Держгеонадра обов`язку виконати згадане рішення суду.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду. Свою позицію обґрунтовує тим, що на виконання рішення суду у цій справі Держгеонадрами було видано наказ від 12.12.2018 року №500 про відмову у продовженні строку дії спеціального дозволу з підстав, що відповідають приписам чинного законодавства. Наголошує, що у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року у справі №826/2685/18 встановлено факт пропуску СП «БНК» строку звернення до суду із заявою у порядку ст. 383 КАС України, а відтак поновлення судом першої інстанції такого строку порушує юридичну визначеність та відповідає нормам процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском встановленого КАС України строку подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 16.07.2020 року задоволено касаційну скаргу Державної служби геології та надр України - скасовано ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 року та направлено справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Після усунення визначених в ухвалі від 10.08.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.10.2020 року, в якому оголошувалися перерви до 03.11.2020 року та до 25.11.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу СП «БНК» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що в апеляційній скарзі не наведені посилання на конкретні норми права, які б порушив суд першої інстанції. Наголошує, що судом було обґрунтовано поновлено Позивачу строк на подання заяви. Звертає увагу, що обставини, на які посилається Відповідач у наказі від 12.12.2018 року №500, взагалі не досліджувалися судами і не звільняють його від обов`язку виконати рішення суду. Окремо наголошує, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт невиконання Держгеонадрами судового рішення у справі №826/2685/18.

У додаткових поясненнях СП «БНК» зауважує, що в оскаржуваній ухвалі враховано висновки суду апеляційної інстанції у постанові щодо необхідності дотримання строків звернення до суду із заявою у порядку ст. 383 КАС України. Зазначає, що поданий Держгеонадрами звіт про виконання рішення суду не може бути належним доказом такого виконання. Стверджує, що станом на 12.12.2018 року наказу №500 не існувало, позаяк товариством його отримано лише 22.03.2019 року, а тому звернення до суду із указаною заявою вперше здійснювалося із дотриманням строків. Наголошує, що з метою надання можливості виконати рішення суду у справі №826/2685/18 СП «БНК» 22.11.2018 року було надано Держгеонадра уточнену заяву від 04.10.2017 року №1-17/453 на продовження строку дії дозволу, а тому після отримання листа від 21.01.2019 року підприємство вважало, що наказ від 12.12.2018 року №500 прийнято на виконання вимог заяви уточненої заяви, а не рішення суду. Крім іншого, звертає увагу, що після отримання 18.11.2019 року копії ухвали Верховного Суду від 06.11.2019 року про відмову у відкритті касаційного провадження на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року у цій справі СП «БНК» вже 27.11.2019 року повторно звернулося із заявою у порядку ст. 383 КАС України.

У судовому засіданні представник Відповідача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги з викладених у ній доводів і підстав.

Представники Позивача просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на виконання рішення від 22.05.2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва 07.12.2018 року видав СП «БНК» виконавчий лист.

29.03.2019 року Держгеонадра подали звіт про виконання рішення суду, у якому повідомлено, що наказом від 12.12.2018 року №500 СП «Бориславська нафтова компанія» відмовлено у продовженні строку дії спеціального дозволу на користування надрами №211 від 20.01.1998 року, про що останнє повідомлено листом від 21.01.2019 року №1256/03/12-19 (т. 3 а.с. 129-130).

Судом першої інстанції також встановлено, що 01.04.2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява СП «БНК» про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - наказу від 12.12.2018 року №500, прийнятого Відповідачем на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 року у порядку статті 383 КАС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2019 року заяву було задоволено.

Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року ухвалу суду від 22.07.2019 року скасовано, а заяву СП «БНК» повернуто.

Вдруге подана 29.11.2019 року у порядку ст. 383 КАС України заява Позивача обґрунтована тим, що, на переконання Позивача, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 року у справі №826/2685/18 залишається невиконаним, а наказ від 12.12.2018 року №500 «Про відмову у продовженні строку дії спеціального дозволу на користування надрами» є протиправним, порушує право СП «БНК» на користування надрами Стинавського родовища, підтверджене судовими рішеннями у справі №826/2685/18.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 121, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а також ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», прийшов до висновку про наявність підстав для поновлення строку подання указаної заяви та для її задоволення, позаяк станом на грудень 2019 року рішення суду у цій справі не виконано, що підтверджується й протиправністю прийнятого на його виконання наказу.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Водночас, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що в силу приписів ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Отже, з урахуванням наведеного, відправним моментом обчислення строку звернення до суду, у тому числі строку подання заяви у порядку ст. 383 КАС України, є день, коли особа дізналася про прийняте суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду рішення.

Матеріали справи свідчать, що про прийняття Держгеонадрами на виконання рішення суду у справі №826/2685/18 наказу від 12.12.2018 року №500 СП «БНК» стало відомо 29.01.2019 року після отримання листа Відповідача від 21.01.2019 року №1256/03/12-19 (т. 4 а.с. 32). При цьому твердження СП «БНК» про те, що, отримавши указаний лист, підприємство не було обізнано про те, що наказ від 12.12.2018 року №500 прийнято саме на виконання рішення суду, колегія суддів вважає помилковим, оскільки у тексті листа від 21.01.2019 року №1256/03/12-19 вказано на те, що такий наказ було прийнято за наслідками розгляду заяви від 22.11.2018 року №1-18/345 (т. 4 а.с. 30-31), зміст якої свідчить, що у ній Позивачем безпосередньо вказується на те, що вона подається у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду у цій справі.

Відтак, починаючи з січня 2019 року СП «БНК» було обізнане про прийнятий Відповідачем на виконання рішення суду наказ. Крім того, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року у справі №826/2685/18 було встановлено, що СП «БНК» отримало спірний наказ 22.03.2019 року разом із супровідним листом Відповідача від 14.03.2019 року №4814/03/12-19.

Натомість із вказаною заявою звернулося лише 29.11.2019 року (т. 4 а.с. 3), тобто поза межами встановленого ч. 4 ст. 383 КАС України десятиденного строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, визнаючи подану заяву прийнятною, не врахував її невідповідність положенням ч. 4 ст. 383 КАС України, а тому прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для її розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Окружний адміністративний суд міста Києва обґрунтовано звернув увагу, що у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 року у справі №640/17085/19 встановлено, що рішення суду від 22.05.2018 року у справі №826/2685/18 Держгеонадрами не виконано, оскільки наказ від 12.12.2018 року №500 не можна вважати виконанням судового рішення, адже його видано без урахування вказівки суду розглянути заяву СП «БНК» на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами з урахуванням принципу мовчазної згоди, встановленого ч. 6 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що серед способів судового контролю за виконанням рішення Кодекс адміністративного судочинства України визначає:

- покладення судом з власної ініціативи або за клопотанням позивача обов`язку на суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ст. 382);

- накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення (ст. 382);

- право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ст. 383).

Тобто, подання заяви у порядку ст. 383 КАС України не є єдиною формою судового контролю за виконанням судового рішення, передбаченого процесуальним законом. За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що норми КАС України не передбачають іншого способу захисту порушеного права особи у процесі виконання рішення суду, а тому наявні підстав для поновлення строку звернення із вказаною заявою, є помилковим.

Крім іншого, поряд з процедурою судовою контролю законодавцем передбачено окрему процедуру виконання судового рішення у примусовому порядку згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання прийняття до розгляду заяви про визнання протиправним рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, які призвели до неправильного вирішення питання, а також порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути подану заяву позивачу.

Керуючись ст. ст. 14, 242-244, 249, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 383 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України - задовольнити повністю.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року - скасувати.

Заяву Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року у цій справі - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано « 25» листопада 2020 року.