Справа № 640/24154/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Київ № 640/24154/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням періоду роботи з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року та заробітної плати, отриманої за цей період, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням періодів роботи з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року до пільгового стажу та з врахуванням заробітної плати, отриманої ним за цей період.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

В березні та липні 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок пенсії, в якій просив здійснити перерахунок пенсії з урахуванням періоду його трудової діяльності на Мурманському траловому флоті та заробітної плати, яку він отримував за цей період.

Як вказує позивач, відповідач відмовив позивачу у здійсненні такого перерахунку.

Позивач не погоджується з такими рішенням відповідача, вказавши, що періоди роботи в Мурманській області зараховуються до періодів роботи в районах Крайньої Півночі.

На переконання позивача, ним було подано усі необхідні документи для здійснення перерахунку пенсії, а відповідачем протиправно відмовлено у здійсненні такого перерахунку, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28 березня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою щодо здійснення перерахунку пенсії.

За результатом розгляду вказаної заяви позивач, управління повідомило останнього про те, що до його страхового стажу не враховано періоди роботи з 30 січня 1085 року по 14 лютого 1989 року, у зв`язку з невідповідністю запису в трудовій книжці вимогам Інструкції та запропоновано надати уточнюючу довідку.

25 липня 2020 року позивач повторно звернувся до управління зі зверненням про проведення перерахунку його пенсії, у відповідь на яку його повідомлено про розмір пенсії та порядок, на підставі якого її було обчислено, а в подальшому здійснено перерахунок.

Крім того, представник відповідача зазначив й про те, що відповідачем не було порушено вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки останнім було надано вичерпні відповіді на звернення позивача у порядок та спосіб, встановлені законодавством.

З урахуванням викладеного, представник позивача просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 11 жовтня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» від 09 липня 2003 року №1058-VI.

При призначенні пенсії позивачу було зараховано страховий стаж - 37 років 4 місяці 29 днів, в тому числі, стаж, що дає право на зниження ПВ - 19 років 1 місяць 21 день.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, останній 30 січня 1985 року був прийнятий матросом до Мурманського морського флоту на підставі наказу №21 від 30 січня 1985 року та наказом №256 від 30 грудня 1988 року з 14 лютого 1989 року звільнений з посади за власним бажанням.

Крім того, в матеріалах пенсійної справи наявна копія трудового договору від 04 березня 1985 року, укладеного у місті Мурманську з ОСОБА_1 , який на той час працював на Крайній Півночі з 30 січня 1985 року. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався пропрацювати в управлінні тралового флоту на посаді матроса ІІ класу три роки, тобто, до 04 березня 1988 року.

Також, в матеріалах пенсійної справи позивача наявні копії наступних довідок:

- по трудовим договорам від 02 серпня 2018 року №1028, виданої Публічним акціонерним товариством «Мурманський траловий флот», відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно працював на Мурманському траловому флоті повний робочий день на посаді матрос ІІ класу з 30 січня 1085 року по 14 лютого 1989 року;

- від 02 серпня 2018 року №1029, виданої Публічним акціонерним товариством «Мурманський траловий флот», відповідно до якої у позивача відсутні періоди роботи, які не підлягають включенню до спеціального трудового стажу, який дає право на дострокове пенсійне забезпечення;

- про уточнення стажу на відповідних видах робіт, які дають право на дострокове призначення страхової пенсії від 02 серпня 2018 року №1030, виданої Публічним акціонерним товариством «Мурманський траловий флот», відповідно до якої у ОСОБА_2 наявні періоди роботи, які дають право на пільгову пенсію відповідно до законодавства Російської Федерації: з 07 березня 1985 року по 27 травня 1986 року, з 18 червня 1986 року по 08 січня 1987 року та з 15 травня 1987 року по 12 грудня 1988 року.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії архівних довідок №11-429 від 18 квітня 2019 року, виданих Публічним акціонерним товариством «Мурманський траловий завод» про суму заробітку ОСОБА_2 у період роботи з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року.

Як вбачається зі змісту листів Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14 квітня 2020 року №7415-8347/М-02/8-2600/20 та від 28 серпня 2020 року №19523-19955/М-02/8-2600/20, позивач звертався до управління 02 липня 2019 року та 25 липня 2020 року зі зверненнями щодо нарахування виплати пенсії.

Суд зауважує, що позивачем не надано суду копій його звернень, а тому суд позбавлений можливості встановити, які саме вимоги були пред`явлені останнім до відповідача у цих зверненнях.

При цьому, зі змісту вказаних вище листів - відповідей Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вбачається, що управління пропонувало позивачу надати уточнюючу довідку для можливості зарахування періоду роботи з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року до страхового стажу, а також позивачу було запропоновано для здійснення перерахунку пенсії по заробітній платі за вказаний період особисто звернутись з заявою, встановленого зразка за наявністю оригіналів паспорту, ідентифікаційного коду та довідок Публічного акціонерного товариства «Мурманський траловий флот» до відповідного відділу управління.

Тобто, наявні в матеріалах справи докази дозволяють суду дійти висновку про те, що позивачу не було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду його роботи з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року із урахуванням заробітної плати за цей період, а було запропоновано надати уточнюючу довідку щодо цього періоду та заяву встановленого зразка з оригіналами необхідних документів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У відповідності до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (далі по тексту - Порядок) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з абзацом 4 пункту 1.7 розділу 1 Порядку якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві не звертався з заявою встановленого зразка, не надавав особисто останньому оригінал уточнюючої довідки та оригінали довідок №11-429 від 18 квітня 2019 року про середній заробіток на підприємстві, на якому позивач працював у період з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року.

Докази звернення до відповідача з таким пакетом документів не були надані й суду під час розгляду даної адміністративної справи по суті, також не вказано поважних причин, з яких останній не має можливості надати такі документи, або належних та допустимих доказів, що останнім вчинялись такі дії, але відповідачем були створені перешкоди у їх отриманні та розгляді.

Отже, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що ним було вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року та здійснення відповідного перерахунку у порядок та спосіб, визначені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було роз`яснено позивачу порядок звернення до управління з заявою про перерахунок його пенсії.

В той же час, суд наголошує, що виконання вимоги відповідача щодо надання документів, які дають змогу зарахувати або перевірити наявність у позивача страхового стажу за відповідний період не покладає надмірного тягаря для позивача, оскільки такі дії управління щодо вимоги подати уточнюючі довідки та інші документи на підтвердження достовірності даних, зазначених у трудовій книжці повністю відповідають вимогам чинного законодавства, яке регулює порядок надання документів.

Більш того, суд також звертає особливу увагу, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не приймалось рішення саме про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року, навпаки, було роз`яснено порядок подання цих документів з зазначенням адреси та часів роботи відповідного відділу управління.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судом не встановлено, а позивачем не доведено неправомірності дій управління, як і не доведено того, що останнім було саме відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи з 30 січня 1985 року по 14 лютого 1989 року із застосуванням показників заробітної плати за цей період, також у суду відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем була виконана вимога управління щодо надання уточнюючої довідки та звернення до управління з заявою встановленого зразка та необхідними оригіналами документів, або вчинялись дії щодо такого звернення, проте, управлінням створювались певні перешкоди для отримання від позивача цих документів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог в повному обсязі та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник