Справа № 300/742/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 300/742/20 пров. № А/857/8954/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Остап`юком С.В.) в справі № 300/742/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи з 30.08.1977 до 23.10.2018 на посаді тренера-викладача та виплати грошової допомоги; зобов`язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи з 30.08.1977 до 23.10.2018 на посаді тренера-викладача; нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій із підвищенням як жителю гірського району.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період з 30.08.1977 до 23.10.2018 він працював у закладах та установах освіти на посаді тренера-викладача, є особою, яка на день досягнення пенсійного віку працювала в закладах та установах державної та комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, має спеціальний страховий стаж, з урахуванням військової служби, що становить 37 років 3 місяці, що дає йому право на одержання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Проте, у задоволенні його заяви про виплату такої допомоги відповідач відмовив.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що посада тренера-викладача не враховується до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років при обчисленні стажу позивача, оскільки ця посада відсутня у переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. У зв`язку з чим не зараховується також до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, і служба в армії. Крім того вказує на те, що немає підстав для врахування 20 % підвищення, як жителю гірського району, при виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга належить до часткового задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України від 05.11.1998 серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с. 9) 30.08.1977 ОСОБА_1 прийнято на роботу у Дитяче спортивне товариство Колос Надвірнянської районної ради та призначено на посаду тренера-викладача по лижних гонках; 24.11.1977 позивача звільнено з цієї посади у зв`язку з призовом на військову службу, після проходження якої 11.02.1980 позивача взято на роботу цим же товариством та призначено на посаду тренера викладача по лижних гонках. 06.09.1985 позивача переведено на посаду тренера-викладача по легкій атлетиці у Надвірнянську дитячо-юнацьку спортивну школу, з якої 02.01.2019 його звільнено у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

23.10.2018 позивачу призначено пенсію за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

15.02.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення йому нарахуванням в розмірі десяти пенсій, так як він працював тренером-викладачем в відділі освіти.

Листом відповідача за № 35/Б-15 від 01.03.2019 позивача повідомлено про те, що йому призначено пенсію за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, визначено загальний стаж роботи 39 років 07 місяців 24 дні та відмовлено у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, з тих підстав, що період роботи на посаді тренера-викладача на віднесено до посад за вислугу років, тому підстав для її врахування для стажу за вислугу років немає, і як наслідок, також немає права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій (а.с. 22).

08.10.2019 у зв`язку з відмовою відповідача зарахувати роботу позивача на посаді тренера-викладача до посади, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років та відмовою у виплаті грошової допомоги, позивач звернувся до відповідача із заявою, серед іншого, про уточнення відповідачем стажу роботи позивача та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Листом відповідача за № 1381/Б-15 від 28.10.2019 позивача повідомлено про те, що йому призначено пенсію за віком. Основною умовою для зарахування певного періоду роботи до вислуги років є те, що робота має проходити на посадах та у закладах, зазначених у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993. Оскільки, посада тренера-викладача не передбачена вказаним переліком, то немає законних підстав для виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій. Також, повідомлено позивача про те, що розмір його пенсії обчислено при страховому стажі 40 років 1 місяць, з підвищенням за проживання в гірському населеному пункті.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і має страховий стаж більший 35 років на таких посадах, а також він до цього не отримував будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком, проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, то йому належить до виплати грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, із збільшенням на 20 відсотків.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих і перехідних положень № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» ст. 55 Закону № 1788-XII з врахуванням змін, внесених Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII) та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема в період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення положення п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-XII діють в первісній редакції, чинній до внесення описаних вище змін, а саме цією нормою встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), в якому посада тренера-викладача дитячо-юнацької не була передбачена.

Разом з тим, листом від 16.02.1994 № 01-3/96-02 Міністерство соціального захисту населення України повідомило, що назви посад працівників установ освіти у даному переліку не відповідають їх назвам, передбачених діючими нормативними документами по штатах та оплаті праці, що викликає труднощі при визначенні права на пенсію за вислугу років працівникам установ освіти. Зокрема, діючим законодавством у дитячо-юнацьких спортивних школах передбачаються посади тренерів-викладачів, а не тренерів, викладачів.

Щодо наведеного, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до Конституції України державну політику у сфері позашкільної освіти, її правові, соціально-економічні, а також організаційні, освітні та виховні засади визначає Закон України Про позашкільну освіту.

Згідно з статтею 1 Закону України Про позашкільну освіту позашкільна освіта сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти.

Заклад позашкільної освіти складова системи позашкільної освіти, яка надає знання, формуючи вміння та навички за інтересами, забезпечує потреби особистості у творчій самореалізації та інтелектуальний, духовний і фізичний розвиток, підготовку до активної професійної та громадської діяльності, створює умови для соціального захисту та організації змістовного дозвілля відповідно до здібностей, обдарувань та стану здоров`я вихованців, учнів і слухачів.

Відповідно до статті 4 Закону України Про позашкільну освіту позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Згідно зі статтею 5 цього ж Закону структуру позашкільної освіти становлять: заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад за № 433 від 06.05.2001 дитячо-юнацькі спортивні школи: комплексні дитячо-юнацькі спортивні школи, дитячо-юнацькі спортивні школи з видів спорту, дитячо-юнацькі спортивні школи для осіб з інвалідністю, спеціалізовані дитячо-юнацькі школи олімпійського резерву, спеціалізовані дитячо-юнацькі спортивні школи для осіб з інвалідністю паралімпійського та дефлімпійського резерву.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників за № 963 від 14.06.2000 викладачі всіх спеціальностей віднесені до педагогічних працівників.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу за № 993 від 05.11.2008 спортивні школи можуть бути державної, комунальної або приватної форми власності. Засновником спортивних шкіл можуть бути: центральні та місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування; фізкультурно-спортивні товариства, інші громадські організації фізкультурно-спортивної спрямованості; підприємства, установи, організації та їх об`єднання, крім державних та комунальних; громадяни України. Цією постановою прямо передбачені такі посади працівників освіти вказаного виду позашкільного навчального закладу, як зокрема, тренер-викладач.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України "Про освіту", частини першої статті 25 Закону України "Про загальну середню освіту", частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України "Про позашкільну освіту" за № 78 від 31.01.2001 передбачено, що діяльність на посаді тренера-викладача у спортивних школах всіх типів зараховується до стажу педагогічної роботи. Тобто, згідно з вищевказаними нормативними актами тренер-викладач дитячо-юнацької спортивної школи є педагогічним працівником позашкільного начального закладу і має право на пенсію за вислугу рокі впри наявності педагогічного стажу роботи.

Також, згідно цієї постанови до стажу педагогічної роботи зараховується робота на відповідних посадах у закладах освіти СРСР. До стажу педагогічної роботи зараховується час перебування громадян України на військовій службі, час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя і шоста статті 179 Кодексу законів про працю України). Основним документом для визначення стажу педагогічної роботи є трудова книжка та інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посада тренера-викладача по лижних гонках, тренера-викладача по легкій атлетиці, на яких позивача працював з 30.08.1977 до 23.10.2018 відноситься до педагогічних і дає право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи. До цього педагогічного стажу позивача також відноситься військова служба з 24.11.1977 по 08.12.1979.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі за № 149/2408/17, провадження К/9901/5427/17.

Відтак, суд дійшов висновку, що станом на час досягнення пенсійного 60-річного віку, позивач мав необхідний спеціальний страховий стаж роботи на певних визначених законодавством посадах понад 35 років, тобто його спеціальний стаж ОСОБА_2 був достатнім для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-XII.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011 доповнено розділ XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.1993 пунктом 7-1, яким передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Враховуючи наведене, праця позивача (на день досягнення пенсійного віку) в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є необхідною умовою для набуття права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Встановлено, що позивач на день досягнення пенсійного віку працював на посаді тренера-викладача з легкої атлетики в Надвірнянській ДЮСШ, що дає йому право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо доводів апелянта про те, що при здійсненні нарахування та виплаті грошової допомоги позивачу у розмірі 10-ти місячних пенсій підвищення у розмірі 20 % відповідно до ст.6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" до цієї допомоги не включається, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

З матеріалів справи, зокрема з листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 28.10.2019 за № 1381/Б-15 видно, що ОСОБА_1 отримує підвищення до пенсії, як житель гірського району у розмірі 752,38 грн.

Тобто, при нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосування статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» буде помилковим, оскільки виплата позивачу доплати, як жителю гірського району, буде здійснена у подвійному розмірі.

Доводи апелянта в цій частині, на думку колегії суддів, є підставними та спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині з наведених вище мотивів.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині включення доплати передбаченої Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Згідно із пунктом четвертим частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, разом з тим, неправильно застосував норми матеріального права в частині включення доплати передбаченої Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а тому відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.317 КАС України апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення в цій частині змінити, у решті рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 316 КАС України залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року в справі № 300/742/20 змінити, виключивши з абзацу третього його резолютивної частини слова «із збільшенням на 20 відсотків згідно з Законом України Про статус гірських населених пунктів в Україні».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов