Справа № 344/5826/20
Суддя: Шамотайло О. В.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/5826/20
Провадження № 2-а/344/230/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Грінченка Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, інспектора взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Гринів Юлії Михайлівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, посилаючись на те, що постановою серії ДП18№333509 від 30.04.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення він визнаний винним в тому, що 30.04.2020 о 10 год. 22хв. керуючи транспортним засобом ПЕЖО 407, Д.Н.З. НОМЕР_1 рухаючись в м. Івано-Франківськ по вул. С.Стрільців, 35 водій здійснив рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив. 17.1 ПДР України. Відповідно до даної постанови, до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн. При цьому, позивач вказує, що правопорушення не вчиняв, вказав, що поліцією був зупинений за одне правопорушення (проїзд під заборонений знак 3.21. «В`їзд заборонено»), а притягнутий за інше правопорушення (рух по смузі для маршрутних транспортних засобів) просить скасувати дану постанову про адміністративне правопорушення, на переконання позивача поліцейський виніс оскаржувану постанову без повного, всебічного та об`єктивного вивчення обставин справи, поліцейським не дотримано вимог ст. 258, 286 КУпАП, розглянуто справу за місцем знаходження транспортного засобу з ігноруванням встановленої процедури розгляду справ, не надав змоги позивачу скористатися у повному обсязі належними йому правами, постанова не містить посилань на жодні допустимі та належні докази, не вважає себе винним та просить позов задовольнити, постанову скасувати.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позов, з підстав, що наведені у позовній заяві.

Сторона відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав наведених у відзиві, до якого також було долучено диск із відеозаписами зробленими на місці скоєння адміністративного правопорушення.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Судом, перевіривши матеріали справи, встановлено наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18№333509 від 30.04.2020, винесеної інспектором взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Гринів Ю.М., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 510 грн.

В оскаржуваній постанові вказується, що 30.04.2020 о 10год. 22хв. керуючи транспортним засобом ПЕЖО 407, Д.Н.З. НОМЕР_1 рухаючись в м. Івано-Франківськ по вул. С.Стрільців, 35 водій здійснив рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив. 17.1 ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3ст.122 КупАП (а.с.3).

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 р. № 1306 (в редакції на час розглядуваних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Суд вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пункт 17.1. Правил дорожнього руху України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказує, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), зокрема і за частиною 3 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що поліцейським не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.3ст.122КУпАП.

Щодо доказів, які б підтверджували вчинення позивачем порушення ПДР України, то слід вказати наступне.

Представником відповідачів подано відзив на позов із доданими до нього доказами на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення (а.с. 13-18).

Так, в матеріалах адміністративної справи наявні докази щодо події, яка мала місце 30.04.2020 за участі ОСОБА_2 , якими керувався відповідач при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.122 КУпАП.

Зокрема, відеозаписом, який долучений до відзиву на позов і який переглянуто в судовому засіданні (диск формату DVD-R марки «ALERUS» з написом від руки друкованими літерами «БАЦАЛА, який був поміщений у паперовий конверт, та розміщеними на вказаному диску файлами , та усі формату QuickTime Video File зафіксовано автомобіль марки ПЕЖО 407, Д.Н.З. НОМЕР_1 , яким як встановлено працівниками поліції, після зупинки транспортного засобу, керував ОСОБА_1 .Суд враховує, що із відеозапису видно, що співробітником поліції після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 вбачається спілкування позивача з співробітниками патрульної поліції, а саме щодо оформлення відносно позивача постанови про вчинення адмінправопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.122 КУпАП, а також з відео вбачається, що транспортний засіб під керування позивача був зупинений на дорозі розділеній двома смугами руху, по одному в кожному напрямку, при цьому одна із смуг, біля якої на тротуарі і було зупинено транспортний засіб позивача є лише смугою для руху маршрутних транспортних засобів. Суд враховує, що із відеозапису з нагрудного персонального реєстратора інспектора поліції видно, що інспектор поліції після зупинення ТЗ відрекомендувався, назвав причини зупинки ТЗ, в подальшому роз`яснив суть вчиненого порушення та під час подальшого спілкування із водієм поліцейським було роз`яснено водію його права та обов`язки, водій же на відео підтверджує, те що здійснював рух «по автобусній лінії».

Вказане свідчить про те, що позивач, як водій транспортного засобу, проігнорував вимоги Правил дорожнього руху України в частині обмеження правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів в населеному пункті, чим свідомо наразив на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху, які мали право розраховувати на те, що позивач, як учасник дорожнього руху, виконує ці Правила, а не вчиняє дії, які які можуть ускладнювати дорожній рух та створювати загрозу безпеці для інших учасників дорожнього руху.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про не вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови суду не надано.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідачем з урахуванням принципу «раціонального сумніву» доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до ч.2 ст.90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суперечливі пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Підсумовуючи наведне суд приходить до висновку, що є необґрунтованими доводи позивача про те, що співробітником поліції було порушено його права передбачені статтею 268 КУпАП.

Суд також зазначає, що згідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Слід також вказати, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування. Відтак поліцейський, виявивши порушення позивачем ПДР відреагував належним чином, результатом чого стало винесення оскаржуваної постанови, а наявні в справі докази не спростовують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд враховує, що згідно до вимог ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що представником відповідачів поданими доказами, які були долучені до відзиву на позов, повністю доведено наявність тих обставин, що зазначені у оскаржуваній постанові від 30.04.2020, а тому являються необґрунтованими доводи позивача про відсутність його вини у вчиненні порушень, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст 122 КУпАП.

Щодо посилання позивача про притягнення його до відповідальності за інше правопорушення, то слід вказати таке.

Адміністративне стягнення за загальним правилом - це захід примусу, що застосовуються уповноваженими органами, до осіб, винних у скоєнні адміністративного правопорушення.

Стаття 36 КУпАП передбачає, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отож слід констатувати, що інспектор взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Гринів Ю.М. діяла в межах правового поля під час розгляду адміністративних правопорушень, що були вчинені ОСОБА_3 .

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18№333509 від 30.04.2020 винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення, а адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 3 статті 122 КУпАП, а доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а саме у вчиненні порушень вимог ПДР України суд вважає необґрунтованими та спростованими матеріалами справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність постанови серії ДП18№333509 від 30.04.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. і про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи наведене вище, суд констатує, що постанова серії ДП18№333509 від 30.04.2020 не підлягає до скасування, є складена повноважною особою, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП, а приймаючи спірну постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд приходить до переконання про прийняття судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного, відповідно до ч.3 ст.122, 251, 252 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 241-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя О.В. Шамотайло