Справа № 440/4568/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4568/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області /далі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області/ про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області №0-1624 від 11 травня 2019 року та податкової вимоги №1145-56 від 10 лютого 2020 року /а.с. 1-10/.

Позов обґрунтований тим, що податковим повідомленням-рішенням №0-1624 від 11 травня 2019 року позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 40848,76 грн стосовно об`єкта оподаткування - нежитлової будівлі (корівника-телятника), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як така будівля призначена для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності (код 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000), а не безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності, а також ця будівля належала на праві власності його померлій дружині, яка за життя була сільськогосподарським товаровиробником, а позивач з часу смерті дружини перебуває на військовій службі. З огляду на норму підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, вказана будівля не є об`єктом оподаткування, а тому у відповідача відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 40848,76 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 73-76/ зазначив, що відповідно до інформації "Реєстр платника податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" (дані АІС "Податковий блок") за позивачем з 21 червня 2005 року зареєстрована нежитлова будівля площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 10206978). Рішенням двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання від 22 грудня 2017 року затверджена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, на 2018 рік у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 року - 37,23 грн. Відповідно до положень статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено податковим повідомленням-рішенням №0-1624 від 11 травня 2019 року податкове зобов`язання на суму 40848,76 грн (загальну площу будівлі 1097,2 кв.м. помножено на ставку податку у розмірі 1 відсотку розміру мінімальної заробітної плати, тобто на 37,23 грн). Довід позивача стосовно того, що нежитлова будівля площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є безпідставним, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, а зазначена нежитлова будівля протягом 2018 року не використовувалась в сільськогосподарському виробництві.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №227468358 від 09 жовтня 2020 року /а.с.77-78/ та договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 червня 2005 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "АВАНГАРД" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1692 /а.с. 12-14/, ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер майна 10206978), а саме: нежитловою будівлею загальною площею 1097,2 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання від 22 грудня 2017 року "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік" на підставі статті 266 Податкового кодексу України, пункту 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно із додатком 1 /а.с.81-84/.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області винесено податкове повідомлення - рішення №0-1624 від 11 травня 2019 року /а.с.30, 79/, яким ОСОБА_1 на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 40848,76. Зазначене податкове повідомлення-рішення надіслано на адресу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням 973 та повернуто до контролюючого органу без вручення адресату з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" /а.с.79/.

22 листопада 2019 року ОСОБА_1 нараховано суму недоїмки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, по податковому повідомленню - рішенню №0-1624 від 11 травня 2019 року, а саме: на суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік - 40848,76 грн збільшено недоїмку з вказаного податку, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями інтегрованих карток особового рахунку ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки /а.с. 99-101/.

10 лютого 2020 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано податкову вимогу №1145-56 /а.с. 11, 80/ на суму наявної недоїмки - 40848,76 грн по податковому повідомленню - рішенню №0-1624 від 11 травня 2019 року.

Вказана податкова вимога надіслана на адресу ОСОБА_1 та вручена адресату 12 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 487 /а.с. 80/.

Не погодившись із прийняттям податкового повідомлення-рішення №0-1624 від 11 травня 2019 року та винесенням податкової вимоги №1145-56 від 10 лютого 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 розділу ХІІ "Податок на майно" Податкового кодексу України /далі - ПК України (у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин)/.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 40484,76 грн стосовно об`єкта нерухомості: нежитлової будівлі загальною площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу позивач вважає, що не є платником вказаного податку відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку такому доводу позивача, суд виходить з наступного.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Зокрема, підпунктом "ж" вказаного підпункту (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII, чинної упродовж 2018 року), встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз норми підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає одночасну наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне значення.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених норм наведено у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі №0340/1905/18, що враховується судом з огляду на приписи частини п`ятої статті 242 КАС України.

Отже, сільськогосподарським товаровиробником може вважатись лише суб`єкт, який у визначеному законом порядку зареєстрований як юридична особа або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Сторонами справи не заперечується, що упродовж 2018 року позивач не був зареєстрований як фізична особа - підприємець та відповідно не займався господарською діяльністю, пов`язаною з виробництвом та постачанням сільськогосподарської продукції.

Таким чином, у спірних відносинах позивач не може вважатись сільськогосподарським товаровиробником, а тому на нього не поширюється положення підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Посилання позивача на ті обставини, що його померла дружина, ОСОБА_2 , була зареєстрована фізичною особою-підприємцем /а.с.15-16/ та здійснювала діяльність за кодами КВЕД в нежитловій будівлі загальною площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає недоречним, так як саме позивач, а не його дружина, з 2005 року є власником такої нежитлової будівлі. Крім того, податкове зобов`язання визначено позивачу за 2018 рік, а дружина позивача померла ще в 2016 році згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.17/, що унеможливлює використання нею такої нежитлової будівлі упродовж 2018 року.

За таких обставин належна позивачу на праві приватної власності нежитлова будівля загальною площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 упродовж 2018 року була об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підстави для застосування до спірних відносин положення підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції Закону України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, на яку посилається позивач у позовній заяві) також відсутні, оскільки відповідне положення набрало чинності з 1 січня 2019 року, а тому не стосується обставин даного спору.

Довід позивача щодо цільового призначення та класифікації згаданого об`єкта нерухомості як будівлі сільськогосподарського призначення є недостатнім для висновку про звільнення такого об`єкта від оподаткування у 2018 році, адже, як зазначено судом вище, для застосування припису підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідна одночасна наявність двох умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У додаткових поясненнях /а.с.96-97/ відповідачем зазначено, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-1624 від 11 травня 2019 року контролюючим органом взято ставку податку, визначену для підкласу будівель 1252.9 класу будівель 1252 "Резервуари, силоси та склади" відповідно до додатку 1 рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання від 22 грудня 2017 року "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік", тобто 1% розміру мінімальної заробітної плати.

Надаючи оцінку вказаному доводу відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель та споруд 1252 "Резервуари, силоси та склади" включає: резервуари та ємності; резервуари для нафти та газу; силоси для зерна, цементу та інших сипких мас; холодильники та спеціальні склади; складські майданчики. Цей клас не включає: сільськогосподарські силоси та складські будівлі, що використовуються для сільського господарства (які відносяться до класу 1271); водонапірні башти (які відносяться до класу 2222); нафтотермінали (які відносяться до класу 2303). Цей клас містить підклас - 1252.9 "Склади та сховища інші".

В свою чергу клас будівель та споруд 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів (які відносяться до класу 2412). Цей клас містить підклас - 1271.1 "Будівлі для тваринництва".

Судовим розглядом встановлено, що у додатку 1 до рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік" від 22 грудня 2017 року встановлюються ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік, у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр, зокрема для фізичних осіб за об`єкти нежитлових будівель за кодом 1252.9 "Склади та сховища інші" - 1% та для фізичних осіб за об`єкти будівель нежитлових інших за кодом 1271.1 "Будівлі для тваринництва" - 0,00 %.

Таким чином, Надержинщинською сільською радою сьомого скликання встановлена різна ставка податку для нежитлових будівель, а саме: для нежитлових будівель підкласу 1252.9 "Склади та сховища інші" - 1%, а для нежитлових будівель підкласу 1271.1 "Будівлі для тваринництва" - 0,00 %.

Зі змісту підпункту 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України слідує, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Таким чином, обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган здійснює на підставі тих відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та/або у відповідних документах платника податків, зокрема документах на право власності.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №227468358 від 09 жовтня 2020 року /а.с.77-78/ в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про вид, призначення та код класифікації нежитлової будівлі загальною площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу.

Водночас згідно з пунктом 1 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 червня 2005 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "АВАНГАРД" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1692 /а.с. 12-14/, ОСОБА_1 прийняв у власність нежитлову будівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з корівника - телятника літ.А-1, загальною площею 1097,2 кв.м.

Суд зазначає, що відповідачем не надані та у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують належність нежитлової будівлі загальною площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 до нежитлових будівель підкласу 1252.9 "Склади та сховища інші" класу 1252 "Резервуари, силоси та склади" Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000).

Оскільки відповідачем не доведено, що нежитлова будівля позивача загальною площею 1097,2 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , є нежитловою будівлею підкласу 1252.9 "Склади та сховища інші", суд доходить висновку про безпідставність застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 1% (для нежитлових будівель (фізичних осіб) підкласу 1252.9 "Склади та сховища інші") відповідно до додатку 1 рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік" від 22 грудня 2017 року.

А відтак, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області №0-1624 від 11 травня 2019 року підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до визначень, наведених у підпунктах 14.1.153 та 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено та учасниками справи визнано, що оскаржувана податкова вимога №1145-56 від 10 лютого 2020 року містить вимогу до ОСОБА_1 погасити податковий борг у сумі 40848,76 грн, що виник на підставі податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області №0-1624 від 11 травня 2019 року.

Враховуючи вищевикладений висновок суду про протиправне визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у сумі 40848,76 грн згідно податкового повідомлення-рішення №0-1624 від 11 травня 2019 року, наявні підстави стверджувати про безпідставне виникнення у позивача податкового боргу за вказаним податковим зобов`язанням, а відтак і про безпідставне винесення відповідачем податкової вимоги №1145-56 від 10 лютого 2020 року.

Отже, у ході судового розгляду справи відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 840,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1_12 від 18 вересня 2020 року /а.с.56/.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області №0-1624 від 11 травня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області №1145-56 від 10 лютого 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк