Справа № 766/9655/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 766/9655/18
Головуючий в 1 інстанції: Майдан С.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Джабурії О. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Херсонській області) в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 15.05.2018 р. №115-ДК/0047ПО/08/01/-18 в сумі 170 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП;

- визнати протиправним та скасувати розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в сумі 59 662,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив про перебування у його батька ОСОБА_2 , на підставі державного акта на право довічного успадкованого користування, спірної земельної ділянки, в розмірі 36,0 га. Указана спірна земельна ділянка знаходилася в користуванні Фермерського господарства «Лотос», членом якого він також був.

Головним доводом позивача про те, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення 36,0 га не використовувалася самовільно, є факт її успадкування, після смерті його батька, Фермерським господарством «Лотос». Неоформлення на законодавчому рівні даного спадкового майна, на думку позивача, не може свідчити про наявність в його діях складу правопорушення самовільне зайняття земельної ділянки.

До того ж, позивач зазначав про порушення органом Держгеокадастру ст.ст. 279 та 280 КУпАП, що виразилося у відсутності проведення суб`єктом контролю перевірки дотримання вимог земельного законодавства, розгляду справи про адміністративне правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення та без відібрання пояснень правопорушника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року закрито провадження у справі, в частині позовних вимог ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №115-ДК/0047ПО/08/01/-18 від 15.05.2018 року.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції вважав, що в діях позивача відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП.

Мотивами для такого висновку було невиконання відповідачем, який перебуває в статусі суб`єкта владних повноважень, обов`язку надати докази на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Як зазначив суд першої інстанції, матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії, що свідчать про фактичне використання ним земельних ділянок, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування.

Окрім того, суд першої інстанції, поважав, що заслуговують на увагу доводи позивача, що під час розгляду справи мало місце порушення його прав, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що встановлені ст.ст. 279, 280 КУпАП, зокрема це підтверджується складанням в один день припису і оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Заявляючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, скаржник указує на незастосування судом, для вирішення спірних правовідносин, ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", яка встановлює, що самовільне зайняття земельної ділянки, це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута з порушенням прав позивача надавати пояснення та зауваження до змісту протоколу, скаржник пояснює, що такий висновок суперечить доказам, наявним в матеріалах справи. Так, як указує скаржник, позивач був ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення та власноруч зазначив, що пояснення надаються ним на окремому аркуші з додатками.

Представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не вбачає будь - яких порушень з того, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 прийнята в один день.

Як стверджує скаржник, справа про адміністративне правопорушення була прийнята в присутності правопорушника ОСОБА_1 .

Позивач та його представник не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що надає можливість, відповідно до статті 311 КАС України, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 , на підставі рішення ХІІ сесії Білоусівської селищної ради народних депутатів Великоолександрівського району від 10.09.1992 року №50, був виданий державний акт на право довічного успадкованого володіння землею 38.58 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

28.10.1992 року було зареєстровано фермерське господарство «Лотос», членами якого стали члени сім`ї ОСОБА_2 , у тому числі і ОСОБА_1 .

Згідно актового запису про смерть, виданого виконкомом Білоусівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 05.06.2007 р. №04 ОСОБА_2 помер.

Після його смерті, в Статут фермерського господарства «Лотос» було внесено зміни в частині призначення нового керівника - ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою АБ №128317 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій.

Статус земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_2 в довічне успадковане володіння - не змінився.

12.04.2020 р. ГУ Держгеокадастр у Херсонській області прийняло наказ №115-ДК про проведення перевірки дотримання вимог законодавства під час використання земель сільськогосподарського призначення державної власності, які не надані у власність, користування (оренду) на території Білоусівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

За результатами проведення вказаної перевірки, державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_3 складені:

- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки за № 115-ДК/162/АП/09/01/-18 від 26.04.2018 року;

- акт обстеження земельної ділянки №115-ДК/78/АО/10/01/-18 від 26.04.2018 року;

- припис про усунення порушень земельного законодавства №115-ДК/0059Пр/03/01/-18 від 15.05.2018 року;

- розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки на суму 59662,01 грн. від 15.05.2018 року;

- постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення від 15.05.2018 року №115-ДК/0047ПО/08/01/-18 за ст. 53 - 1 КУпАП, в сумі 170 грн, за вчинення порушення, встановленого ст.ст. 125, 126, п. б ст. 211 Земельного кодексу України; та притягнуто до адміністративної відповідальності;

- розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земеьної ділянки у розмірі 59662,01 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на таке.

У своїй скарзі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області звертає увагу суду апеляційної інстанції на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. На думку скаржника, це стосується двох ключових питань, а саме відсутності доказів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення у сфері земельного законодавства, а також про порушення його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи дані доводи у взаємозв`язку з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері користування земельними ділянками.

Предмет посягання - земельна ділянка.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у самовільному (тобто без належного на те права, оформленого юридично) зайнятті земельної ділянки (формальний склад).

Підставою для передачі громадянам та юридичним особам, зокрема, земельних ділянок державної або комунальної власності є рішення уповноваженого органу.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Також незалежно від різноманітності процедур передачі (надання) земельних ділянок існує загальна вимога щодо необхідності визначення меж земельної ділянки та оформлення права на земельну ділянку.

Так, відповідно до статті 125, статті 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

У зв`язку з цим статтею 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

З урахуванням положень Земельного кодексу України, зміст терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» розкрито у Законі України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до абзацу десятого статті 1 цього Закону самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання ненаданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Суб`єкт адміністративного проступку - як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Таким чином, в основі самовільного зайняття земельних ділянок лежить порушення установленого порядку щодо передачі (надання) земельних ділянок з установленням меж та оформлення права на них.

Для встановлення в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, суд апеляційної інстанції, в першу чергу, повинен визначитися, чи має право позивач на успадкування спірної земельної ділянки для ведення селянського фермерського господарства, після смерті свого батька ОСОБА_2 , який отримав державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею від 10.09.1992 року. При цьому, матеріалами справи достовірно встановлено, що позивач вів з батьком спільне господарство, позаяк був членом фермерського господарства.

Слушно зауважити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.11.2019 року у справі №368/54/17, висловила з приводу даних правовідносин таку правову позицію.

У даній справі члени фермерського господарства звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати за ними право довічного успадковуваного володіння двох земельних ділянок для ведення селянського фермерського господарства згідно з державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею в порядку спадкування після смерті батька.

Проаналізувавши судову практику та законодавство, що регулює спірні правовідносини, Велика Палата, відзначила, що, відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Нормами статей 6, 50 Земельного кодексу України 1990 року у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Одночасно, відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, а також висновки Конституційного Суду України, висловлені ним у Рішенні, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння.

Одночасно до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 Цивільного кодексу України .

Таким чином, узагальнюючи викладене, Велика палата дійшла висновку, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків та спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не поділяє позицію ГУ Держгеокадастру у Херсонській області про самовільне використання позивачем спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється уповноваженими органами виконавчої влади по земельних ресурсах.

Повноваження державних контролюючих органів щодо своєчасного виявлення порушень земельного законодавства, в тому числі самовільного зайняття земельних ділянок, і вжиття заходів стосовно їх усунення визначені, насамперед, Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Зокрема, згідно з статтями 6, 9 і 10 цього Закону до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель (інспекції) належить вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель, яка з 2010 року є структурним підрозділом Держкомзему.

Держземінспекція та державні інспектори з контролю за використанням та охороною земель в межах своїх повноважень мають право, зокрема, складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог земельного законодавства та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для отримання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства.

За юридичним аналізом наведеної норми, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, проводячи перевірку земельного законодавства діяло на підставі та в межах законодавства.

Суд першої інстанції, спростовуючи доводи органу державного контролю за використанням та охороною земель про самовільне використання позивачем землі, обмежився лише фразою, про відсутність доказів. Проте, очевидно, суд першої інстанції повинен був надати мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеного позивачем та суб`єктом владних повноважень та за результатами цього, погодитися або спростувати факт наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Є слушними, на думку колегії суддів, доводи скаржника про необґрунтований висновок суду першої інстанції, що при розгляді адміністративної справи були порушені права позивача, що зокрема підтверджується складанням в один день припису і оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Так, як випливає з матеріалів справи, з метою з`ясування всіх обставин справи, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель, направив позивачу повідомлення про виклик та надання пояснень, у зв`язку виявленими порушеннями земельного законодавства від 07.05.2018 року. Дата для надання пояснень була визначена 15.05.2018 року. У встановлений день позивач з`явився до сільради та надав пояснення по суті порушення, разом з додатками. У присутності позивача 15.05.2018 року був складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому правопорушник власноруч записав що пояснення надаються на окремому аркуші з додатками (15 аркушів).

Того ж дня, державним інспектором був проведений розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Як указує відповідач, правопорушник скористався своїм процесуальним правом та відмовився від підпису на протоколі про адміністративне правопорушення та постанові.

Провівши аналіз доказів, які стосуються розгляду відповідачем матеріалів щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушень з боку органу з контролю за використанням та охороною земель порушень вимог 279 - 280 КУпАП.

За правилами п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вимоги п.3 ч.3 ст.286 КАС України, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягненням в сумі 170 грн. за порушення вимог земельного законодавства та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим, вимога ОСОБА_1 про визнання спірної постанови протиправною задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції, в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права.

При цьому, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що по суті суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, колегія суддів дійшла висновку про зміну судового рішення, шляхом викладення мотивувальної його частини та абзацу другого резолютивної частини в іншій редакції. Доповнити резолютивну частину абзацом третім.

Враховуючи, що позивач не поніс судові витрати у даній справі, підстав для їх розподілу, відповідно до статті 139 КАС України, немає.

Частина 3 статті 272 КАС України передбачає, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення змінити.

Викласти мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Абзац другий резолютивної частини викласти в такий редакції:

Скасувати постанову від 15.05.2018 р. №115-ДК/0047ПО/08/01/-18 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Доповнити резолютивну частину рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року наступним абзацом.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною постанови від 15.05.2018 р. №115-ДК/0047ПО/08/01/-18 про накладення адміністративного стягнення в сумі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП відмовити.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя О. В. Джабурія

суддя Л. П. Шеметенко