Справа № 640/19770/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року м. Київ № 640/19770/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В :

Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у місті Києві), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року №Ф-34006-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем безпідставно винесено оскаржувану вимогу, оскільки останній не займався на території України та не отримував прибутку, починаючи з 2015 року. Позивач зазначає, що об`єктивно вважав, що його діяльність, як фізичної особи-підприємця, припинено.

Ухвалою суду від 26.11.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, та 19.12.2019 року подав відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець починаючи з 24.01.2006 року, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0006823.

ГУ ДФС у місті Києві сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року №Ф-34006-17, призначення платежу: погашення заборгованості з ЄСВ, в розмірі 21 030,90 грн. (далі по тексту - оскаржувана вимога).

Не погоджуючись із оскаржуваною вимогою, позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України.

За результатами розгляду скарги позивача, Державною податковою службою України прийнято рішення від 02.09.2019 №289/6/99-00-08-06-01 про залишення скарги позивача без розгляду.

Також, Державною податковою службою України зазначено, що рішення Державної фіскальної служби України від 15.07.2019 року № 32790/6/99-99-11-05-02-25 надіслано скаржнику з нормативно-правовим обґрунтуванням.

Суд звертає увагу, що вказане рішення Державної фіскальної служби України від 15.07.2019 року № 32790/6/99-99-11-05-02-25 не додано до матеріалів справи позивачем.

Вважаючи оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, (далі по тексту - Закон № 2464-VI), який регулює правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Усі нормативно-правові акти в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (абзац перший) Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абзац четвертий). У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абзац п`ятий). Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску (абзац шостий) Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску (абзац сьомий).

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту Інструкція №449).

Розділом ІV Інструкції №449 встановлено, зокрема, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах , визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац другий пункту 2). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму, що перевищує 10 гривень (абзац десятий пункту 3).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи) (абзац перший пункту 4).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічну за змістом правову позицію, щодо формування вимоги про сплати боргу (недоїмки) на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, зокрема, у своїй постанові від 11.09.2018 у справі №826/11623/16 (76518273).

Так, ГУ ДФС у місті Києві сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року №Ф-34006-17, призначення платежу: погашення заборгованості з ЄСВ, в розмірі 21 030,90 грн.

Відповідачем зазначено, що вказана вимога була сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, відповідно до якої за позивачем рахується недоїмка по сплаті ЄСВ в розмірі 21 030,90 грн..

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивач перебував на податковому обліку в ДПІ у Оболонському районі, як фізична особа-підприємець, на загальній системі оподаткування, починаючи з 24.01.2006 року до 18.07.2019 року. Вказану обставину також підтвердив сам позивач.

У інтегрованій картці ОСОБА_1 обліковувались автоматичні нарахування ЄСВ, як фізичній особі-підприємцю, який перебував на загальній системі оподаткування, в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 23 785,08 грн., а саме:

- За січень-грудень 2017 року від 09.02.2018 року в розмірі 8 448,00 грн.;

- I-IV квартали 2018 року;

- І-ІІ квартали 2019 року.

Станом на 11.12.2019 року, в інтегрованій картці ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 плата ЄСВ згідно вищезазначених нарахувань не обліковується, в картці платника виникла недоїмка.

Відповідно до відомостей внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис №4006823 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 внесено лише 18.07.2019 року.

Як убачається з вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року №Ф-34006-17, вказану у вимозі заборгованість визначено станом на 30.04.2019.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) за квітень 2019 мала бути надіслана позивачу не пізніше 19.05.2019 року.

Контролюючим органом 14.05.2019 року було сформовано оскаржувану вимогу, тобто в межах визначено законодавством строку.

Разом з тим, коли саме відповідачем направлено оскаржувану вимогу ОСОБА_1 з матеріалів справи не вбачається, а сторонами суду належних доказів не надано.

Як зазначає позивач, оскаржувану вимоги отримано дружиною останнього 02.08.2019 року. В якості доказу до позовної заяви додано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому адресатом значиться - ГУ ДФС у місті Києві, відмітка про отримання 02.08.2019 року Компанець.

У свою чергу, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано, в якості доказів, копію конверту скерованого на адресу ОСОБА_1 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 411), проте вказані докази не можуть бути прийняті судом як належні, оскільки вони не містять відомостей, що це направлено саме оскаржувану вимогу, не містять дату такого направлення та дату отримання позивачем.

Відповідно до пункту 7 розділу VІ Інструкції №449, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску надсилається платнику протягом трьох днів з дня його винесення у порядку, встановленому для надсилання вимог.

Згідно абзацу дев`ятого розділу VІ Інструкції №449, у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

У даному випадку суд позбавлений можливості встановити своєчасність направлення позивачу оскаржуваної вимоги, разом з тим, навіть пропуск строку надіслання оскаржуваної вимоги позивачу не впливає на правильність формування вимоги, не спростовує наявності у позивача недоїмки з єдиного внеску та не нівелює обов`язку його сплати, як такого.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду по справі №826/12543/17 (80482867).

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, враховуючи підтвердження наявними у матеріалах справи доказами наявності у позивача заборгованості (недоїмки) по єдиному соціальному внеску в сумі 21 030, 90 грн., суд дійшов висновку про правомірність формування та направлення податковим органом оскаржуваної вимоги позивачу.

Отже, доводи позивача є безпідставними і не заслуговують на увагу суду, а тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 року в справі № 320/3637/19.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, відповідач довів правомірність своїх дій щодо формування та винесення оскаржуваної вимоги, оскільки за позивачем рахується податковий борг (недоїмка).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги (недоїмки).

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда