Справа № 340/3094/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/3094/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року (головуючий суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ №10-3233/15-20-сг від 12.03.2020 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області, прийнятий за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради (за межами населеного пункту) Вишгородського району Київської області.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що у встановленому законом порядку неодноразово звертався до Відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, однак наказом №10-3233/15-20-сг від 12.03.2020 року було відмовлено у її задоволенні на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України та надано додаток до оскаржуваного наказу від 12.03.2020р. №10-3233/15/20-сг, яким роз`яснює Позивачу, що земельна ділянка на яку претендує позивач, розташована на угіддях сади, що в свою чергу потребує надання згоди постійно діючої комісії Міністерства аграрної політики та продовольства України з питань списання багаторічних насаджень, положення про яку затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02.11.2012 р. №673, для списання багаторічних насаджень. Не погоджуючись з такою відмовою Позивач вказав, що з поданого ним пакету документів вбачається, що підстав для відмови у наданні дозволу, в рамках ч. 7 ст. 118 ЗК України, не було, оскільки місце розташування земельної ділянки відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. З огляду на вказане Позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року по справі №340/3094/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частковою

Визнано протиправним та скасовано Наказ №10-3233/15-20-сг від 12.03.2020 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області, прийнятий за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради (за межами населеного пункту) Вишгородського району Київської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду (а.с. 39-41).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 64-67).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених на стадії апеляційного розгляду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що з метою ефективного захисту порушеного права Позивача адміністративний суд має всі підстави та повноваження відновити право Позивача шляхом зобов`язання Відповідача видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву Відповідач зазначив про те, що позовна вимога Позивача зобов`язального характеру є втручанням в повноваження віднесені до компетенції органів виконавчої влади , при цьому органі судової гілки влади мають гарантувати дотримання вимог права в діях органів виконавчої влади.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому, зокрема зазначив про те, що у Відповідача в даному випадку відсутні дискреційні повноваження, оскільки враховуючи повноту наданих заявником документів та висновки місцевого адміністративного суду, які останнім не оскаржено, у Відповідача немає декількох варіантів прийняття рішення.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради (за межами населеного пункту) Вишгородського району Київської області. До клопотання долучив графічні матеріли бажаного місця розташування земельної ділянки, тобто виконав усі вимоги, передбачені ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.

Наказом від 12.03.2020 р. №10-3233/15/20-сг Позивачу було відмовлено у наданні дозволу з таких підстав як: невідповідність до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України (а.с.11).

Правомірність прийняття Відповідачем наказу від 12.03.2020 р. №10-3233/15/20-сг є предметом судового розгляд у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в даному випадку, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що порушене право Позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради (за межами населеного пункту) Вишгородського району Київської області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Виходячи із норм ст. 122, 123 Земельного кодексу України Відповідач, як розпорядник земель сільськогосподарського призначення наділений виключними повноваженням щодо надання дозволу або вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як зобов`язання Відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання Відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

У справі, що розглядається, як встановив суд першої інстанції, не містяться докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням викладеної позиції суду, з урахуванням чого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав Позивача, є зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради (за межами населеного пункту) Вишгородського району Київської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Щодо вимог апеляційної скарги Позивача про вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених на стадії апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року Позивача звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі №340/3094/20.

Доказів наявності понесених Позивачем витрат на правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного розгляду справи останнім до суду апеляційної інстанції, станом на момент прийняття даної постанови, надано не було, так як і не було заявлено клопотання про надання суду апеляційної інстанції доказів понесених Позивачем витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат, понесених на стадії апеляційного розгляду даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року по справі №340/3094/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова