Справа № 380/3714/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3714/20 пров. № А/857/9846/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

позивач: не з`явився,

відповідач: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі № 380/3714/20 за адміністративним позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

суддя в 1-й інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно штрихового ідентифікатора № 194 на поштовому конверті (а. с 17), 12.05.2020 Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського ДУВС кошти в сумі 100875,60 грн. та суму судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу Львівського ДУВС від 26.07.2013 № 431 о/с ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Львівського ДУВС. В подальшому між Львівським ДУВС (Виконавцем), ГУМВС України у Львівській області (Замовником) та ОСОБА_1 (Відповідачем) укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Вказує на те, що згідно з пп. 3.2, 2.3.6 цього Договору Відповідач зобов`язаний у випадку звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі, відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням його в навчальному закладі. Стверджує, що після закінчення навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, ОСОБА_1 зараховано на навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр слухачем 1-го курсу. В подальшому між Львівським ДУВС (Виконавцем), ГУМВС України у Львівській області (Замовником) та ОСОБА_1 (Відповідачем) укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Однак, наказом ГУНП у Львівській області від 25.02.2019 № 123 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням згідно з п. 7. ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Наголошує, що оскільки ГУНП у Львівській області повідомило Львівський ДУВС про звільнення Відповідача листом від 19.03.2020 № 1189/01/13-2020 вх. № 534 від 24.03.2020, тому вважає, що з цієї дати починається строк звернення до адміністративного суду, який продовжено на час карантину п. 3 розділі VI «Прикінцеві положення» КАС України. Разом з тим, згідно з проведеним розрахунком сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Львівському ДУВС в якості курсанта за період з вересня 2013 до липня 2016 становить 15980,73 грн., а за період з 01.09.2016 по 22.02.2018 в якості магістра становить 84894,87 грн., на загальну суму 100875,60 грн.. Стверджує, що позивач в якості досудового врегулювання спору надіслав ОСОБА_1 претензію, проте відповідач жодним чином не відреагував.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Львівського державного університету внутрішніх справ (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Городоцька, 26, ) кошти в сумі 100875 (сто тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовну заяву залишити без розгляду або відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при прийняті рішення не досліджувався той факт, що згідно записів трудової книжки відповідач з 28.12.2015 прийнятий на службу у Національну поліцію і звільнений зі служби 25.02.2019, а відтак його звільнено за власним бажанням з органів Національної поліції України після спливу трирічного строку, який обчислювався з моменту прийняття на роботу у Національну поліцію і до звільнення. Вважає, що при вирішенні цієї справи помилково застосовано постанову Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», яка втратила чинність. Крім цього, покликається на пропуск позивачем місячного строку (ч.5 ст.122 КАС України) звернення із даним позовом до суду без поважних на те причин, оскільки його було звільнено 25.02.2019, а з даним адміністративним позовом позивач звернувся лише 05.05.2020.

Представником Львівського державного університету внутрішніх справ подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року в справі №380/3714/20 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Представником позивача подано заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю адвоката Максимів В.І. у іншому судовому засіданні. Суд апеляційної інстанції вказує, що відсутні підстави для задоволення вказаної заяви, а також відсутні докази на доведення вказаної обставини копія повістки, протокол відкритого судового засідання, тощо. Крім того, вказана справа розглядалась судом першої інстанції у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Наказом Львівського ДУВС від 26.07.2013 № 431 о/с ОСОБА_1 зараховано курсантом на перший курс денної форми навчання до Львівського ДУВС.

В подальшому між Львівським ДУВС (Виконавцем) в особі т.в.о. ректора Львівського ДУВС, Головним управлінням МВС України у Львівській області (Замовником) та рядовим міліції ОСОБА_1 укладено Договір № 44-КЗ/2013 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, предметом якого була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом 0304 Право за спеціальністю 06.030402 Правоохоронна діяльність (а. с. 4-5).

Згідно з довідкою-розрахунком Львівського ДУВС № 79 від 11.07.2016 сума витрат пов`язаних з навчанням у Львівському ДУВС курсанта ОСОБА_1 за вересень 2013 липень 2016 р. становить, зокрема, сума витрат до утримання 15980,73 грн (а. с. 10).

01.09.2016 між Львівським ДУВС (Виконавцем) в особі т.в.о. ректора ОСОБА_2 , Головним управлінням Національної поліції у Львівській області (Замовником) та лейтенантом поліції Мнихом Р.Р. укладено Договір № 257/16 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, предметом якого була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітнього ступеня магістр галузі знань 08 «Право» спеціальності 081 «Право» (а. с. 6-7).

Згідно з довідкою-розрахунком Львівського ДУВС № 31 від 22.02.2018 сума витрат пов`язаних з навчанням у Львівському ДУВС магістра ОСОБА_1 з 01.09.2016 22.02.2018 становить, зокрема, сума витрат до утримання 84894,87 грн. (а. с. 11).

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 25.02.2019 № 123 о/с (по особовому складу) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0153547), оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Самбірського відділу поліції ГУНП, з 28.02.2019 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням згідно з п. 7. ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2019 (а. с. 8).

24.03.2020 за вх. № 534 до Львівського ДУВС надійшов лист Головного управління Національної поліції у Львівській області від 19.03.2020 № 1189/01/13-2020 «Про звільнення поліцейських), згідно з яким повідомлено, що впродовж 2019, 2020 років ГУ НП у Львівській області звільнено наступних поліцейських, до відпрацювання трьох років після закінчення вищого навчального закладу, зокрема, ОСОБА_1 (а. с. 9).

09.04.2020 Львівський ДУВС надіслав на адресу ОСОБА_1 претензію щодо відшкодування витрат пов`язаних з утриманням Відповідача у Львівському ДУВС в якості курсанта за період з вересня 2013 року до липня 2016 року в сумі 15980,73 грн., та в якості магістра за період з 01.09.2016 по 22.02.2018 в сумі 84894,87 грн., на загальну суму 100875,60 грн. (а. с. 12-13).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 у добровільному порядку не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням у Львівському ДУВС, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, що підпадає під підпункти 3.1 - 3.2 пункту 3 Договорів № 44-КЗ/2013 та № 257/16, а відтак, виходячи з формулювання причин звільнення, відповідач повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання у Львівському ДУВС.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно із положеннями статті 9 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 (далі - Закон №565-ХІІ, чинний на час виникнення правових відносин, визначених договором про підготовку фахівця у Львівському ДУВС) на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини 6 статті 18 Закону № 565-XII курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Крім цього, частиною 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що особи які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах і звільнені зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням протягом трьох років після закінчення цих навчальних закладів відшкодовують витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Як підтверджується матеріалами справи відповідача було звільнено до спливу трирічного терміну перебування на службі.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 (чинний на час укладення договору про підготовку фахівця у Львівському ДУВС), визначав механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Такі витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою, а у разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, отже у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 року у справі №461/5577/15-ц від 31.10.2018 року у справі №820/5761/15.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи відповідача відносно того, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції помилково застосовано постанову Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», яка втратила чинність, оскільки на час укладення Договору про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України зазначена Постанова № 313 була чинною.

Також відповідач зазначає про те, що претензія була підписана не керівником Львівського державного університету внутрішніх справ, а іншою особою, яка не мала на це повноважень. Однак, слід зазначити, що проректор, який підписав претензію мав на це повноваження. Так, у доданій до даної претензії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 значиться серед осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від Львівського державного університету внутрішніх справ без довіреності (а. с. 16).

Матеріалами справи підтверджено, що підпунктами 2.3.5 - 2.3.6 пункту 2 Договорів №44-КЗ/2013 та № 257/16 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 4-7), передбачено, що особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 вказаних Договорів передбачені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, на посадах в Національній поліції України протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, визначений підпунктами 4.1 - 4.4 пункту 4 Договорів № 44-КЗ/2013 та № 257/16, згідно з яких, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчання особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми виплат припиняється. Якщо таке поновлення здійснюється після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.

Відповідно до підпункту 6.1 пункту 6 цих Договорів, сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Так, довідкою-розрахунком Львівського ДУВС № 79 від 11.07.2016 підтверджується, що сума витрат пов`язаних з навчанням у Львівському ДУВС курсанта ОСОБА_1 за вересень 2013 липень 2016 р. становить, зокрема, сума витрат до утримання 15980,73 грн, а відповідно до довідки-розрахунку Львівського ДУВС № 31 від 22.02.2018 сума витрат пов`язаних з навчанням у Львівському ДУВС магістра ОСОБА_1 з 01.09.2016 22.02.2018 становить, зокрема, сума витрат до утримання 84894,87 грн. (а.с. 10-11).

Згідно витягу з наказу ГУ Національної поліції у Львівській області від 25.02.2019 №123 о/с (по особовому складу) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0153547), оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Самбірського відділу поліції ГУНП, з 28.02.2019 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням згідно з п. 7. ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2019.

Таким чином, враховуючи встановленні обставини справи колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, що підпадає під підпункти 3.1 - 3.2 пункту 3 Договорів № 44-КЗ/2013 та № 257/16, а відтак, виходячи з формулювання причин звільнення, відповідач повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання у Львівському ДУВС.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» № 2925-III від 10.01.2002 (із змінами та доповненнями), навчальні заклади включено до загальної структури МВС, отже Львівський ДУВС є структурним підрозділом МВС, таким чином Львівський ДУВС діє у складі МВС та підпорядковується йому, а тому, як розпорядник бюджетних коштів згідно норм бюджетного законодавства, для виконання своїх обов`язків за Договорами № 44-КЗ/2013 та № 257/16, здійснював фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача, що підтверджується вищезазначеними довідками-розрахунками № 79 від 11.07.2016 та № 31 від 22.02.2018 витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському ДУВС курсанта та магістра ОСОБА_1 за періоди: вересень 2013 липень 2016 року в сумі 15980,73 грн. та з 01.09.2016 22.02.2018 в сумі 84894,87 грн., на загальну суму 100875,60 грн..

Крім цього, відповідач є обізнаним про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання договору, оскільки такі зобов`язання визначені у підписаному відповідачем з позивачем договорі про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Проте, доказів сплати вказаної суми витрат, станом на день звернення позивача із цим позовом та на день розгляду справи, відповідачем до суду не надано.

З огляду на зміст наведених норм процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення коштів, предметом доказування у такій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення заборгованості в судовому порядку: встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка підстав та черговості погашення боргу, встановлених чинним законодавством України, тощо.

При цьому, питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню Відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже, суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.08.2018 у справі №821/381/17 та від 22.08.2018 у справі №820/1878/16.

Безпідставними є покликань відповідача на пропуск позивачем строку звернення із даним позовом до суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 9 ст. 120 КАС України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як встановлено, ГУНП у Львівській області повідомило Львівський ДУВС про звільнення відповідача листом від 19.03.2020 № 1189/01/13-2020, який надійшов до позивача за вх. № 534 лише 24.03.2020, а відтак на переконання суду саме з цієї дати починається строк звернення до суду.

З позовом до суду Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся 12.05.2020, що підтверджується штрихового ідентифікатора №194 на поштовому конверті (а. с 17).

Однак, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020, яким Кодекс адміністративного судочинства доповнено п. 3, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтею 122, цього Кодексу, а також строки звернення до адміністративного суду, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №242, від 25.03.2020 №239, від 29.03.2020 №241, від 22.04.2020 №291, від 04.05.2020 №343), ведено карантині заходи на усій території України з 12.03.2020 до 22.05.2020.

Таким чином, строки звернення до суду позивача пропущенні з поважних причин, що підтверджується зазначеними обставинами.

Враховуючи встановленні обставини справи та вищенаведені законодавчі норми, суд апеляційної інстанції переконаний, що заявлені позивачем вимоги підтверджуються доказами, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню повністю.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі №380/3714/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.