Справа № 564/1960/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 564/1960/20 пров. № А/857/13628/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківського Ігоря Івановича, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Цвіркун О.С.,

час ухвалення рішення 09:45:44,

місце ухвалення рішення м. Костопіль,

дата складання повного тексту рішення 12 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківського Ігоря Івановича, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив: визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень по винесенню постанови про адміністративне правопорушення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 за №766101 від 30 липня 2020 року, стосовно позивача про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 за №766101 від 30 липня 2020 року, винесену інспектором ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківським І.І., якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 132-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 510,00 грн; стягнути з відповідача витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката у сумі 3000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 липня 2020 року інспектором ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківським І.І. було винесено постанову серії ДП18 за №766101 про притягнення його до відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. У постанові зазначено, що 30 липня 2020 року о 09 год. 41 хв. на автодорозі Даманове-Ковель водій ОСОБА_1 керував автомобілем VOLVO, д.н.з. НОМЕР_1 на якому допущено перевищення навантаження на другу одиничну вісь, виваження 1200 кг, чим порушив п. 22.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Так, в ході проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу «VOLVO» номерний знак НОМЕР_1 було встановлено перевищення нормативного допустимого навантаження на другу одиничну вісь: а саме: 12400 кг при нормативно допустимому навантаженні 11000 кг. У зв`язку з перевищенням навантаження на другу одиничну вісь стосовно ОСОБА_1 було винесену спірну постанову. Однак, вказує, що зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю скоріш за все було у несправному стані, оскільки, згодом за його проханням він двічі провів повторне зважування транспортного засобу за наслідком яких навантаження на другу одиничну вісь становило 11100 кг та 11150 кг. Таким чином, якщо врахувати допустиму похибку у 2%, то у даному випадку не допущено перевищення навантаження на другу одиничну вісь.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що проведене двічі повторне зважування транспортного засобу, за наслідками яких навантаження на другу одиничну вісь становило 11100 кг та 11150 кг, було здійснене 30 липня 2020 року об 11 год. 05 хв. та об 11 год. 12 хв., тобто через 1 год. 25 хв. з моменту першого зважування, а протокол про адміністративне правопорушення відносно нього було складено 30 липня 2020 року о 9 год. 45 хв. Тому інспектором ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківським І.І. було правомірно винесено постанову серії ДП18 за №766101.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що інспектором ОСОБА_2 під час винесення постанови грубо порушені норми діючого законодавства, а саме не було роз`яснено прав за ст. 268 КУпАП та приписи ст. 63 Конституції України, не були заслухані пояснення водія перед складанням оскаржуваної постанови. Зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю було у несправному стані, оскільки при повторному зважуванні показало іншу вагу двічі. Вищевказані обставини відповідачем не спростовані жодним чином.

Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що припущення скаржника щодо несправності зважувального обладнання не має жодної юридичної сили в даній адміністративній справі та не може слугувати як доказ. Факт порушення водієм п. 22.5 ПДР України підтверджується документально, а саме копією чека зважування від 30 липня 2020 року.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 липня 2020 року інспектором ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківським І.І. було винесено постанову серії ДП18 за №766101 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 132-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у розмірі 510,00 грн.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 30 липня 2020 року о 09 год. 41 хв. на а/д М-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече керував транспортним засобом VOLVO, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому допущено перевищення навантаження на другу одиничну вісь, виваження 12400 кг, чим порушив п. 22.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі КУпАП).

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приміткою до ст. 132-1 КУпАП передбачено, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною другою цієї статті, є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Підставою для звільнення від відповідальності є наявність у суб`єкта правопорушення дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно матеріалів справи, постановою серії ДП18 № 766101 від 30 липня 2020 року інспектором ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківським І.І. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 . У постанові зазначено, що 30 липня 2020 року о 09 год. 41 хв. на автодорозі Даманове-Ковель водій ОСОБА_1 керував автомобілем VOLVO, д.н.з. НОМЕР_1 на якому допущено перевищення навантаження на другу одиничну вісь, взваження 1200 кг, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення надано чек зваження від 30 липня 2020 року.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Тобто позивача притягнуто до відповідальності за перевищення вагових параметрів.

Проте, примітка до ст. 132-1 КУпАП унеможливлює притягнення особи за порушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити відхилення інших доказів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми слідує, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо доданого до постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності чеку зважування, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок № 879) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Згідно із пп. 4 п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно- вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Підпунктом 12 п. 2 Порядку № 879 передбачено, що повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в`їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї.

Відповідно до п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно із п. 12 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку № 879 встановлено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п. 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно із п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 23 Порядку № 879 передбачено, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Відповідно до п. 24 Порядку № 879 після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Тобто, повторне вимірювання та зважування транспортного засобу щодо врегулювання спірного питання відносно ваги у відповідному пункті габаритно - вагового контролю, можливо пройти лише в межах пункту з часу в`їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Можливість проведення повторного зважування в іншому пункті габаритно - вагового контролю після виїзду транспортного засобу за межі відповідного пункту в якому було встановлення порушення ваги транспортного засобу - відповідними нормативно-правовими актами не передбачено.

Позивачем до матеріалів справи додано чеки повторного зваження, в яких навантаження на другу вісь становило 11100 кг та 11150 кг.

Аналізуючи вищевказані норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що чек зваження наданий відповідачем не може бути належним доказом підтвердження факту вчинення позивачем проступку, оскільки позивач мав право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами та здійснити повторне зваження. Крім цього, будь-яких документів про проведення повірки обладнання з наданням відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом у сфері метрології позивачу на місці зважування для ознайомлення не надавалось, а також не представлено і при розгляді справи.

Також, до апеляційної скарги додано товарно-транспортну накладну № ГГТ/0039 від 29 липня 2020 року згідно якої позивач перевозив торф`яний субстрат масою брутто 9620 кг.

Колегія суддів вказує на те, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та приходить до висновку про відсутність беззаперечних доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 за №766101 від 30 липня 2020 року, винесена протиправно та підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення слід закрити, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій інспектора ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківського І.І. по винесенню постанови про адміністративне правопорушення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 за №766101 від 30 липня 2020 року, стосовно позивача про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП, то колегія суддів вважає, що в задоволенні такої слід відмовити, оскільки частиною 3 ст. 286 КАС України не передбачено повноважень суду щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними за наслідками розгляду справи даної категорії.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Щодо стягнення з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1051,00 грн та витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката у сумі 3000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на зазначене, для стягнення витрат на правничу допомогу адвоката суду мають бути надані договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Позивачем в апеляційній скарзі визначено розмір судових витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, та на підтвердження вказаного до матеріалів справи додано договір доручення про надання професійної правничої(правової) допомоги та представництва від 05 серпня 2020 року, ордер на надання правничої(правової) допомоги серії ВК № 1008845 від 05 серпня 2020 року, акт приймання-передачі послуг по наданню професійної правничої(правової) допомоги від 10 серпня 2020 року, квитанція № 50838806 від 10 серпня 2020 року на суму 3000,00 грн (а.с.10-13).

Крім цього, в матеріалах справи наявна квитанція № 177310003 від 10 серпня 2020 року на суму 420,40 грн судового збору за подання позовної заяви та квитанція № 177310014 від 23 жовтня 2020 року на суму 630,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги(а.с.9,55).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що позивачем належним чином підтверджені понесені ним судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача, а саме з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2020 року у справі № 564/1960/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 за №766101 від 30 липня 2020 року, винесену інспектором ВЗБДР УПД ГУНП в Тернопільській області Пиндиківським І.І., якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 132-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 510,00 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження вул. Котляревського 24, м. Тернопіль, 46003), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн(три тисячі гривень) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1051, 00 грн(одна тисяча п`ятдесят одна гривня).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.