Справа № 296/534/20
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/534/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі головуючого судді Сингаївського О.П., за участі секретаря Туровської К., представника позивача Арапова О.О., представника відповідача Кравченко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції ДПП НП України в особі інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП НП України Дякевича Вадима Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

В січні 2020 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірною та скасувати постанову поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Дякевича В.О. серії ДП18 №531870 від 11.01.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122, ст. 126 КУпАП і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що з постановою не згоден, оскільки вона винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України. Як на підставу її скасування, ОСОБА_1 посилається на відсутність доказів вчинення зазначеного адміністративного правопорушення. Зазначає, що диспозиції ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122, ст. 126 КУпАП є бланкетними, тобто такими, що не називають конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилають для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність у даному випадку, Правил дорожнього руху України. Тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена не лише відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт), але й має бути викладено їх зміст. Оскільки зміст правопорушень не викладено, вважає, що обвинувачення інспектора грунтувалися лише на припущеннях, що суперечить нормам ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.02.2020 було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 і призначено судове засідання.

20.05.2020 інспектор взводу №2 батальйону №4 БУПП в Житомирській області ДПП Дякевич В.О. надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні, надав відеозапис зі своєї нагрудної камери. Відповідач зазначив, що під час прийняття рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, вважає його безпідставним, а доводи, на які посилається позивач формальними, оскільки інспектором під час складання протоколу і винесення оскаржуваної постанови дотримано вимог КУпАП, штраф накладено в межах санкції статті 126 КУпАП (за вчинення більш серйозного правопорушення з числа вчинених), тому просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Суд дослідив матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін та оглянув диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора і встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

11.01.2020 інспектором №2 батальйону №4 БУПП в Житомирській області ДПП Дякевичем В.О. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, що передбачене ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122, ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с. 16). У постанові вказується на те, що 11.01.2020 о 10 год. 40 хв. в м. Житомирі по вул. Івана Мазепи, 155, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , не будучи пристебнутим, також під час руху користувався засобами зв`язку, тримаючи їх у руці, також на лобовому склі тріщина в зоні дії склоочисників та на законну вимогу не пред`явив реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, ПДР, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст.121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно п.9-10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що він не вчиняв адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122, 126 КУпАП, оскільки під час руху він був пристебнутий паском безпеки, засобами мобільного зв`язку не користувався, а також пред`явив інспекторові документи на автомобіль та посвідчення водія в розгорнутому виді, при цьому відмовився віддати їх інспекторові в руки. Також зазначив, що технічна несправність у виді тріщини на лобовому склі автомобіля в зоні дії склоочисників не зазначена законодавцем у розділі 31 ПДР України як несправність, за наявності якої заборонено експлуатувати транспортний засіб, отже не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Інспектор патрульної поліції, не перевіривши вказані обставини, склав відносно нього постанову про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст.33 КУпАП).

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням роз`яснення п.п.4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Згідно п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання щодо правильного складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Ч.1 ст.9 КАС України встановлено здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, частиною 4 зазначеної статті на суд покладається обов`язок вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст.121 КУпАП.

Позивач заперечує скоєння правопорушень, які йому інкримінуються, при цьому представник позивача пояснив суду, що він заперечував це і під час винесення інспектором спірної постанови.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.276 КУпАП визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України факт порушення позивачем ПДР та правомірність винесення оскаржуваної постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КУпАП не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надав. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення в цій частині не містить посилань на будь-які докази скоєння адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, є не доведеним.

Позивач просив про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

П.3 ч.2 ст.245 КАС України встановлює способи захисту від протиправного рішення суб`єкта владних повноважень. Тому передусім суд повинен зробити висновок про протиправність такого рішення, яка полягає у незаконності чи невідповідності іншому правовому акту з вищою юридичною силою.

Тобто застосування одного із встановлених законом засобів захисту порушеного права позивача - скасування рішення - можливо у разі задоволення вимог про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що постанова інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП НП України Дякевича В.О. в притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача про скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП , судом встановлено наступне.

Згідно п.2.3.А ПДР перед виїздом водій зобов`язаний перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Також згідно ДСТУ 3649:2010 «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», а саме пункту 6.8.5 на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Частиною 1 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Згідно ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Суд оглянув диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора та встановив, що після зупинки транспортного засобу позивача, інспектор повідомив про причину його зупинки відеофайл №, в подальшому повідомив про початок розгляду справи та роз`яснив позивачу його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП що підтверджується відео файлом № . Позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах щодо надання пояснень причин його зупинки, крім того, самостійно неодноразово підтверджував, що на належному йому транспортному засобі дійсно є тріщина на вітровому склі відео № (01 хв 10 сек), також на відео № (01 хв 02 сек) зафіксовано факт відмови пред`явлення реєстраційних документів на транспортний засіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП підтверджено відповідними доказами та інспектор чітко сформулював кваліфікуючу ознаку проступків.

Керуючись ч. 2 ст. 122 КпАП України, ст.ст. 10,11, 18, 71, 128, 158-160, 163 КАС України, суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.01.2020 року серії ДП18 №531870 в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП скасувати.

В задоволенні позову в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.01.2020 року серії ДП18 №531870 в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП відмовити.

Рішення може бути оскаржене до сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Cуддя О. П. Сингаївський