Справа № 344/14171/16-а
Суддя: Антоняк Т. М.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/36/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Антоняка Т.М.,

секретаря - Максимів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради. Вимогами позову просить поновити строк звернення до адміністративного суду; визнати протиправною відмову відповідача щодо виплати одноразової компенсації її сім`ї, яка втратила годувальника; зобов`язати відповідача виплатити їй, відповідно до ст. 48 Закону № 796-ХІІ одноразову компенсацію в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, визначених на момент виплати; встановити строк для подання до суду звіту про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 , учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалід І групи, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою. 21 жовтня 2014 року вона отримала посвідчення вдови ветерана війни, а 02.06.2015 року - посвідчення вдови ліквідатора аварії на ЧАЕС. На її звернення про виплату одноразової компенсації сім`ї, яка втратила годувальника - учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідач відповів відмовою, яку вона оскаржила до суду. Її представник підготував, а вона подала позов на підставі ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ в редакції, яка була опублікована на офіційному сайті "Законодавство України" Верховної ради України, але яка була не чинною на час виникнення спірних правовідносин. Аналогічно були введені в оману відповідач й суди першої та апеляційної інстанцій, в судових рішеннях яких наведено цю статтю в такій же редакції. За таких обставин вважає поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

В судове засідання позивачка не прибула, подавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку.

Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу відмови виплати позивачу одноразової компенсації сім`ям, які втратили годувальника встановлену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 27.09.2014 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років, про що складено відповідний актовий запис №1473 (а.с. 7).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 23.03.2015 року № 23, ОСОБА_2 , учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 1 групи інвалідності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено причинний зв`язок смерті з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с. 8).

Позивачці 02.06.2015 року видано посвідчення вдови померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 9), а 02.06.2015 року - посвідчення вдови ліквідатора аварії на ЧАЕС (а.с. 10).

Як слідує з матеріалів справи, позивачка звернулася у Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради із письмовою заявою про виплату сім`ї одноразової компенсації, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради № 1992/01-00113 від 13.07.2013 року позивачці відмовлено у проведенні вказаної виплати мотивуючи тим, що ОСОБА_1 на час смерті чоловіка не мала встановленої групи інвалідності, а пенсію призначено з 15.05.2015 року (а.с. 11).

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із вимогами про визнання відмови щодо виплати одноразової компенсації по втраті годувальника відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною та зобов`язання невідкладно виплатити одноразову компенсацію за втрату годувальника із числа осіб віднесених д часників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі визначеному постановою КМУ від 20.04.2007 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 7586 грн. (а.с. 12-13).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовлено з підстав, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема ст. 10, не передбачає зниження пенсійного віку, зокрема для вдови учасника війни (а.с. 14).

Відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с. 15-17).

Також, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2019 року, скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задоволено та яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 72-74).

Частина 1 ст. 46 Конституції України вказує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно з ст. 48 Закону № 796-XII, одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, до переліку осіб які мають право на компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, внаслідок Чорнобильської катастрофи, відносяться також сім`ї, які втратили годувальника, що був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Питання здійснення виплат, передбачених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян регулює Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 760 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 даного Порядку, одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи) за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги" поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника (п. 3 Порядку).

Згідно до п. 7 Порядку, одноразова компенсація у зв`язку з втратою годувальника, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, виплачується дружині чи чоловікові в разі, коли вони не одружилися вдруге, сім`ї померлого годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якій є непрацездатні особи, що були на утриманні померлого на момент його смерті.

Належність до непрацездатних осіб та членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, визначається згідно із статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно до п.п.1, 3 ч. 2 ст. 36 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Частина 3 статті 36 Закону №1058-IV передбачає, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм, один із подружжя, вважається таким, що втратив годувальника, якщо на момент смерті іншого із подружжя, він (вона) був (була) інвалідом або досяг (досягла) пенсійного віку.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачка перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 та є непрацездатною особою. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2019 року встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких обставин, суд вважає, що позивачка є особою, яка відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має право на отримання одноразової компенсації, в разі втрати годувальника, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також, позивачкою у позовній заяві заявлено вимогу про встановлення строку відповідачу для подання до суду звіту про виконання судового рішення.

Вирішуючи заявлену вимогу, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Також судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, аналіз статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень - відповідача подати звіт про виконання судового рішення є однією із форм судового контролю за виконанням ухваленого судового рішення та може бути застосовано судом під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, надати звіт про виконання судового рішення, після його надходження - розгляду поданого звіту, а за наслідками розгляду поданого звіту або в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту або накладенням штрафу на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічні висновки містить додаткова постанова Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а.

З огляду на ненаведення позивачкою аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останньою доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.

Позивачка просить суд поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що попередньо її представник підготував, а вона подала позов на підставі ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ в редакції, яка була опублікована на офіційному сайті "Законодавство України" Верховної ради України, але яка була не чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, суд вважає, що строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пропущений позивачем з поважних причин.

Зважаючи на вищевикладене, позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 246, 382, 255, 292-297, 325 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 одноразової компенсації як особі, яка втратила годувальника.

Зобов`язати Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради виплатити ОСОБА_1 відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"одноразову компенсацію у зв`язку із втратою годувальника, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою.

В решті вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2020 року.