Справа № 340/1725/20
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1725/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Кропивницький апеляційний суд (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Пермська, 2 , )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, )

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кропивницького апеляційного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він працює на посаді судді Кропивницького апеляційного суду та отримує суддівську винагороду відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". З 18.04.2020 року він отримує суддівську винагороду у розмірі меншому, ніж установлено Законом, з огляду на обмеження, установлені пунктом 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29.04.2020 року "Про оплату праці", виданим на виконання Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року. Позивач не погоджується з цим наказом, посилаючись на те, що скорочення суддівської винагороди суперечить нормам Конституції України щодо належного матеріального забезпечення суддів та міжнародним стандартам гарантування незалежності суддів. З цих підстав просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29.04.2020 року в частині пункту 1, а саме обмеження нарахування та виплати суддівської винагороди за другу половину квітня та першу половину травня 2020 року, починаючи з 18.04.2020 року, щодо застосування до нього обмеження нарахування суддівської винагороди у сумі 56878,85 грн. за другу половину квітня та 47194,57 грн. за першу половину травня 2020 року;

- зобов`язати Кропивницький апеляційний суд провести нарахування та виплату йому суддівської винагороди на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня календарного року становить 115610 грн., та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить понад 30 років, з урахуванням утримання з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді від 03.06.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державну судову адміністрацію України.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, який набрав чинності 18.04.2020 року, Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, якою на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, передбачені обмеження при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди. На виконання рішення Ради суддів України №22 від 24.04.2020 року, яким розпорядникам бюджетних коштів рекомендовано застосовувати обмеження у виплаті суддівської винагороди, встановлені Законом №553-IX від 13.04.2020 року, починаючи з 18.04.2020 року, відповідач видав наказ №10 від 29.04.2020 року, яким конкретизував дату, з якої у квітні 2020 року слід застосовувати такі обмеження. Відповідач стверджує, що з 18.04.2020 року нарахування та виплата суддівської винагороди здійснюється на підставі діючого бюджетного законодавства, а оспорюваний наказ голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29.04.2020 року не є актом, що обмежує суддівську винагороду, оскільки такі обмеження встановлені Законом №553-IX від 13.04.2020 року.

Третя особа подала пояснення щодо позову зі своїми запереченнями, мотивованими тим, що ДСА України здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, які фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Оскільки Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-ІХ від 13.04.2020 року встановлено обмеження нарахування, зокрема, суддівської винагороди, у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, тому нарахована суддівська винагорода обмежується максимальним розміром 47 230 грн. на місяць. Третя особа стверджує, що відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Третя особа також зазначає, що обмеження виплати суддівської винагороди, правомірність якого оспорює позивач, зумовлене необхідністю захисту національної економіки, а, отже, відповідає критеріям пропорційності, є співрозмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України №2869-VI від 23.12.2010 року обраний на посаду судді апеляційного суду Кіровоградської області безстроково. (а.с. 17 - 19, 20)

Указом Президента України №297/2018 від 28.09.2019 року ОСОБА_1 переведений на посаду судді Кропивницького апеляційного суду та з 02.10.2018 року зарахований до штату цього суду. (а.с. 77)

Головою Кропивницького апеляційного суду видано наказ №10 від 29.04.2020 року №10 "Про оплату праці суддів", яким на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, статті 58 Конституції України, статті 51 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" наказано при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені Законом №553-IX, застосовувати до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяців робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат. (пункт 1)

Пунктом 3 наказу №10 від 29.04.2020 року №10 "Про оплату праці суддів" наказано головному бухгалтерові розрахунок суддівської винагороди здійснювати з урахуванням цього наказу.

З довідок-розрахунків, складених відповідачем, вбачається, що суддівська винагорода судді Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 при її нарахуванні та виплаті у квітні, травні, червні, липні, серпні 2020 року (за винятком днів відпустки) обмежувалася десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, відповідно до частин 1, 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (в редакції Закону України №553-IX від 13.04.2020 року). (а.с. 24, 44, 78)

Позивач, не погоджуючись обмеженням виплати йому суддівської винагороди, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частинами 1, 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частин 4, 5 статті 135 Закону №1402 до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, який набрав чинності 18.04.2020 року, Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 такого змісту:

"Стаття 29. Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)."

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". У цьому Рішенні Конституційний Суд України констатував, що обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Судом установлено, що з 28.08.2020 року суддівська винагорода нараховується та виплачується позивачу без застосування обмеження, установленого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Суд зазначає, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. З огляду на цю норму розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів" і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що на момент виникнення спірних правовідносин Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року був чинним та підлягав застосуванню при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача.

Конституційний Суд України неодноразово у своїх Рішеннях наголошував, що оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України та Бюджетному кодексі України, тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Суд зазначає, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" є спеціальним законом про судоустрій, яким врегульовано питання виплати суддівської винагороди. Натомість Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" цю сферу не регулює, а відтак не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, пов`язаних з нарахуванням та виплатою суддівської винагороди.

Відповідно до статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Додатком №7 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначений розподіл видатків Державного бюджету України на 2020 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя, зокрема визначено обсяг річного фонду оплати праці Кропивницького апеляційного суду.

Згідно з частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідачем та третьою особою не доведено, що видатки на утримання Кропивницького апеляційного суду (зокрема на суддівську винагороду), визначені Державним бюджетом України на 2020 рік, з квітня 2020 року були скорочені. Також ними не надано доказів того, що у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року до кошторису та розпису видатків Кропивницького апеляційного суду були внесені зміни щодо зменшення фонду заробітної плати, які у період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року унеможливили виплату позивачу суддівської винагороди у розмірі, встановленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Тож суд дійшов до висновку, що відповідач, обмежуючи нарахування та виплату суддівської винагороди позивача у період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року, діяв всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким будь-які обмеження при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди у цей період передбачені не були.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 3 статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з частиною 7 статті 246 КАС України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Судом установлено, що на підставі пункту 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29.04.2020 року "Про оплату праці суддів" при виплаті з 18.04.2020 року суддівської винагороди судді ОСОБА_1 були застосовані обмеження, передбачені статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", що призвело до того, що у квітні 2020 року суддівська винагорода нарахована та виплачена йому у розмірі меншому, ніж установлено статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Як свідчать матеріали справи, такі ж обмеження були застосовані відповідачем при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди у травні, червні, липні, серпні 2020 року (за винятком днів відпустки).

Тож спірний наказ в частині, що стосується обмеження виплати суддівської винагороди позивача, підлягає скасуванню, як протиправний та такий, що порушує його права.

Вирішуючи похідну позовну вимогу про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за період з 18.04.2020 року і до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, суд зазначає, що обраний спосіб захисту не узгоджується з повноваженнями адміністративного суду на стадії прийняття рішення.

За нормами Кодексу адміністративного судочинства України у разі визнання неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити дії чи утриматись від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення суду не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи від вчинення дій на майбутнє.

Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 року у справі №9901/393/19.

Тож, обираючи належний спосіб відновлення порушеного права позивача на отримання суддівської винагороди у розмірі, установленому законом, за захистом якого він звернувся з цим позовом, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та, визнавши протиправними дії відповідача щодо обмеження нарахування і виплати суддівської винагороди позивачу у період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру суддівської винагороди позивача без застосування такого обмеження та виплатити йому заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, рішення суду в частині присудження суддівської винагороди у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

Судові витрати сторонами у справі не понесені.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кропивницького апеляційного суду (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Пермська, 2 , ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29.04.2020 року "Про оплату праці суддів" в частині, що стосується обмеження виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Кропивницького апеляційного суду щодо обмеження нарахування та виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 у період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року.

Зобов`язати Кропивницький апеляційний суд здійснити перерахунок розміру суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та виплати заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш