Справа № 520/15621/2020
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 листопада 2020 р. Справа № 520/15621/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши в письмову провадженні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові (61024, м. Харків, вул. Студентська, будинок 5/6), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 23.10.2020 державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного межрегіонального управління Міністрества юстиції Лівенцевим Іллею Олександровичем про стягнення виконавчого збору у сумі 10000,00 грн., по виконавчому провадженні ВП № 63280005, відкритому за виконавчим листом № 640/12663/17 виданим 28.019.2020 на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 у справі № 640/12663/17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2020 ним було отримано постанову державного виконавця Київського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левенцевим Іллею Олександровичем від 15.10.2020 про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженні ВП № 63280005, відкритому за виконавчим листом № 640/12663/17 виданим 28.09.2020 на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 у справі №640/12663/17.

Крім того, 23.10.2020 винесено відносно ОСОБА_1 постанову державного виконавця Київського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левенцевим Іллею Олександровичем про стягнення виконавчого збору у сумі 10000,00 грн. по виконавчому провадженні ВП № 63280005, відкритому за виконавчим листом № 640/12663/17 виданим 28.09.2020 на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 у справі № 640/12663/17.

Також, позивачем зазначено, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 у справі № 640/12663/17 на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, державним виконавцем примусово не виконувалось, жодних актів чи вимог не складалось та не надсилалось на адресу боржника, оскільки стягував ОСОБА_2 (особа, яка діє в його інтересах ОСОБА_3 ) 18.10.2020 прибули до квартири АДРЕСА_1 де їм були надані ключі від даної квартири та вони вселилися безперешкодно та без втручання будь-яких служб чи органів, тим самим виконав рішення суду. Крім того, після набрання чинності рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 у справі № 640/12663/17, після оскарження його в апеляційному порядку 04.08.2020 року, стягував ОСОБА_2 (особа, яка діє в його інтересах ОСОБА_3 ) жодного разу не виявили бажання вселитися в квартиру, натомість, чинним законодавством не передбачено порядку примусового вселення в житлове приміщення громадян поза їх наміром і бажанням, а тому ОСОБА_1 , на думку позивача, добровільно виконав рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Між тим, позивач зазначає, що у Київському районному суді м. Харкова на розгляді була цивільна справа про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідачами були стягувачі, але 27.08.2020 ОСОБА_1 подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, тобто усілякі спори щодо користування майном та вселення були припинені у серпні місяці 2020 року, стягувачі про це знали та в любий час могли прийти та вселитися, поважних причин своєї відсутності у квартирі стягувачі не надають, тобто позивач фактично виконав рішення суду, не перешкоджаючи стягувачам вселитися до квартири.

Крім того, позивачем зазначено, що на момент вселення стягувача до квартири ОСОБА_1 не знав та не міг знати про існування виконавчого провадження, адже отримав постанову про відкриття виконавчого провадження лише 26.10.2020, тому не міг письмово чи іншим способом, повідомити органи виконавчої служби про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, адже стягував жодного разу не зверталась з питання вселення та відмов у вселенні не отримувала.

Також, на думку позивача, стягувач звернулась до Київського відділу ДВС, де ввівши в оману було надано інформацію, що вселитися вона може лише після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та отримання цих документів на руки і що до цього часу , виконувати рішення не потрібно, що зазначає сама стягувач. Але, ще до відкриття провадження стягував отримала згоду на вселення у телефонному режимі та була узгоджена дата її вселення, без участі виконавчої служби, про звернення до якої на момент її дзвінка позивач не знав, поки не отримав постанови відділу ДВС.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 23.11.2020 о 14:30 год.. Зобов`язано Київському відділу державної виконавчої служби у м. Харкові у строк за три дні до судового засідання надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 63280005. (а.с.12-14).

Про дату, час та місце слухання справи позивача було повідомлено у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України, про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма від 18.11.2020. (а.с.18).

Повідомлення Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові про дату, час та місце слухання справи здійснювалось телефонограмою від 18.11.2020, зважаючи на інші засоби оперативного інформування відповідача. (а.с.16,19).

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 23.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно зі змістом якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.21-25).

У судове засідання, призначене на 26.11.2020 о 12:00 представник позивача прибув, подав заяву від 26.11.2020 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання, призначене на 26.11.2020 о 12:00 представник відповідача прибув, подав заяву від 26.11.2020 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України) зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

З матеріалів справи слідує, що виконавче провадження ВП № 63280005 відкрито 15.10.2020 на підставі виконавчого листа № 640/12663/17, виданого 28.09.2020 Київським районним судом м. Харкова. (а.с.5).

Виконавчий лист № 640/12663/17, виданий 28.09.2020 Київським районним судом м. Харкова про поновлення порушеного права шляхом вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 . (а.с.30, 31).

Начальнику Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.10.2020 від ОСОБА_3 надійшла заява про закінчення виконавчого провадження. (а.с.37).

Постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.10.2020 у виконавчому провадженні ВП № 63280005 визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн. та загальна сума мінімальних витрат 100 грн.. (а.с.39).

Постановою про стягнення виконавчого збору від 23.10.2020 у виконавчому провадженні ВП № 63280005 постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн.. (а.с.6).

Отже, ОСОБА_1 вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63280005 від 15.10.2020 протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Постановою від 23.10.2020 у виконавчому провадженні ВП № 63280005 закінчено виконавче провадження. (а.с.42, 43).

Оскільки судом зібрані докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, визначене ч. 1 ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, в тому числі і справи за позовом до суб`єкта владних повноважень і дотримання вказаного завдання є обов`язковим в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд доходить висновку, що адміністративна справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Початок примусового виконання рішення регламентований статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з п. 1 ч. 1 зазначеної статті виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, суд зазначає, що з боку відповідача питання щодо виконавчого збору вирішено 23.10.2020.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.1, 3, 9 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З вказаного слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19.

Частиною 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наявної в матеріалах справи копії постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного межрегіонального управління Міністрества юстиції Лівенцевим Іллею Олександровичем від 23.10.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 63280005 з ОСОБА_1 у розмірі 10000,00 грн., судом встановлено, що зазначена постанова відповідає вимогам закону.

Крім того положенням діючого законодавства наведено вичерпний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується.

Одночасно з цим суд зазначає, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" не встановлено взаємозв`язку між фактом добровільного виконання рішення суду зі звільненням від сплати виконавчого збору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову від 23.10.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 63280005 з ОСОБА_1 у розмірі 10000,00 грн..

Суд бере до уваги, що за змістом вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Отже, судом не встановлено порушень відповідачем вимог закону при винесенні постанови від 23.10.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 63280005 з ОСОБА_1 у розмірі 10000,00 грн., є правомірною та скасуванню не підлягає, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 229, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання). Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 26.11.2020.

Суддя Супрун Ю.О.