Справа № 675/2670/19
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2670/19
Провадження № 2-а/675/18/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників справи:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Дацишиної М.В.,

представника відповідача: Марчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про визнання протиправною та скасування постанови про поміщення засудженого в ДІЗО від 29.11.2019 року.

Позовні вимоги обгрунтовуються наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що постановою Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 29.11.2019 року відносно нього застосовано стягнення у виді поміщення в ДІЗО строком на 14 діб.

На думку позивача оскаржуване у справі рішення є протиправним та винесене всупереч вимогам законодавства, що регулює порядок та умови відбування покарання.

За покликанням позивача обмеження його у правах гарантованих йому національним законодавством та практикою Європейського суду з прав людини недопустиме, натомість дії, бездіяльність та рішення посадових осіб відповідача спрямовані на їх обмеження.

Відповідачем на позовну заяву подано відзив (вх. №176/20 від 08.01.2020 року), у відповідності до змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість.

Так у відзиві на позовну заяву вказує на ту обставину, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Звертає увагу, що позивач по справі, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання засудженими до позбавлення волі систематично допускає порушення встановленого режиму утримання, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує.

Так, засуджений ОСОБА_1 21.11.2019 року о 11 год. 40 хв. допустив порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, що виявлялося у грубій та нахабній поведінці відносно іншого засудженого ОСОБА_2 , виражався нецензурною лайкою, на зауваження не реагував.

На думку відповідача, з огляду на зібрані матеріали, які були перевірені під час засідання дисциплінарної комісії Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», стан здоров`я засудженого були усі законні підстави для поміщення останнього в ДІЗО на 14 діб без виводу на роботу.

Позивачем було подано відповідь на відзив відповідача (вх. №354/20 від 13.01.2020 року), в якому вказував на обгрунтованість поданого ним позову та спростування обставин, викладених установою виконання покарань.

У судових засіданнях позивач, в яких брав особисту участь, та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві.

На думку позивача та його представника дії та рішення адміністрації закладу виконання покарань є нічим іншим як дискримінаційними, порушене відповідачем у справі право ОСОБА_1 підлягає поновленню, шляхом задоволення позову повністю в заявленій редакції позовної заяви.

При цьому позивач вважає, що ним не вчинялось тих дій, що поставлені в провину, а відтак в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку.

Представник відповідача Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Акцентував увагу, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Представник відповідача вказував, що під час накладення стягнення на засудженого ОСОБА_1 було в повній мірі дотримано приписи ч. 8 ст. 134 КВК України.

На думку представника відповідача жодних порушень по відношенню засудженого допущено не було, а при прийнятті рішень уповноважені особи керувалися виключно вимогами кримінально-виконавчого законодавства з врахуванням рапортів посадових осіб колонії, характеристики засудженого, наявності у нього дисциплінарних стягнень, його поведінки та інших відомостей, які мають значення при накладенні дисциплінарного стягнення.

Крім того звертав увагу, що обставини, на які покликається засуджений в основу позовних вимог не мають відношення до оскаржуваного у справі рішення.

Представник відповідача просив врахувати, що засуджений ОСОБА_3 порушення встановленого режиму утримання допускає систематично, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує, жодних підстав вважати, що накладене на нього стягнення є протиправним та таким, що порушує якість права, немає.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що стверджується розпискою від 17.12.2018 року.

У ході розгляду справи з`ясовано, що 29.11.2019 року засуджений ОСОБА_1 був поміщений в ДІЗО Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» строком на 14 діб без виводу на роботу. Підставою застосування відносно позивача вказаного дисциплінарного стягнення слугувала постанова начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 29.11.2019 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в ДІЗО строком на 14 діб без виводу на роботу.

Як встановлено судом, згідно вказаної вище постанови, 21.11.2019 року о 11 год. 40 хв. засуджений ОСОБА_1 під час роздачі їжі в дільниці посиленого контролю поводив себе грубо та нахабно відносно засудженого ОСОБА_2 , виражався нецензурною лайкою, на зауваження молодших інспекторів ВНБ не реагував.

На думку суду оскаржуване позивачем рішення відповідача прийнято в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством з урахуванням фактичних обставин, що передували накладенню дисциплінарного стягнення.

Так, згідно рапорта вх. №261 від 21.11.2019 року молодшого інспектора ВНБ Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Марчука О.І., 21.11.2019 року засуджений ОСОБА_1 допустив порушення розділу ІІ п. 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме, 21.11.2019 року о 11 год. 40 хв. засуджений ОСОБА_1 під час роздачі їжі в дільниці посиленого контролю поводив себе грубо та нахабно відносно засудженого ОСОБА_2 , виражався словами, що принижують людську гідність, на зроблені зауваження не реагував.

Як вбачається з рапорта від 21.11.2019 року молодшого інспектора ВНБ Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Недайхлібова В.І. 21.11.2019 року засуджений ОСОБА_1 допустив порушення розділу ІІ п. 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме, 21.11.2019 року о 11 год. 40 хв. засуджений ОСОБА_1 під час роздачі їжі в дільниці посиленого контролю поводив себе грубо та нахабно відносно засудженого ОСОБА_2 , виражався словами, що принижують людську гідність, на зроблені зауваження не реагував.

Вказані у рапортах молодших інспекторів ВНБ відомості, ані по змісту, ані по викладу фактичних обставин не суперечать один одному та не спростовані і самим позивачем по справі.

У відповідності до пояснення ОСОБА_1 від 26.11.2019 року по вказаному вище факту, останній вказав на відсутність ним порушень, так як висловлював своє невдоволення нормами видачі їжі, що обумовлене протиправними діями адміністрації колонії.

Разом з цим, суд враховує, що згідно пояснення засудженого ОСОБА_2 від 27.11.2019 року дійсно мав місце факт того, що засуджений ОСОБА_1 21.11.2019 року о 11 год. 40 хв. висловлювався в його адресу нецензурною лайкою, не реагуючи при цьому на зауваження молодших інспекторів.

Як вбачається з рапорта від 27.11.2019 року начальника відділення соціально-психологічної служби Мордача А.П., засуджений ОСОБА_1 , який 21.11.2019 року о 11 год. 40 хв. за обставин викладених в рапортах молодших інспекторів, що зазначені вище, допустив порушення режиму відбування покарання, в ході бесіди виховного характеру свою вину не визнав, на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує; ОСОБА_4 клопотав перед начальником колонії про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності.

Суд враховує, що згідно з довідкою про заохочення та стягнення від 27.11.2019 року в засудженого ОСОБА_1 заохочення відсутні, притягувався 96 разів до дисциплінарної відповідальності, 25 стягнень були не погашеними.

Згідно довідки завідувача медичної частини №58 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» від 29.11.2019 року протипоказання щодо поміщення засудженого ОСОБА_1 до дисциплінарних приміщень були відсутні.

На думку суду покликання позивача про відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку не заслуговують на увагу, так як спростовуться наявними матеріалами справи. При цьому саме тільки покликання позивача на протиправність дій (бездіяльність) посадових осіб адміністрації закладу виконання покарання, як і надання повідомлень про внесення відомостей до ЄРДР не вказують на відсутність самого факту порушення ним 21.11.2019 року вимог нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що стало підставою для поміщення до ДІЗО.

Судом враховано також наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 9 КВК України випливає, що засуджені зобов`язані:

виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації;

ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених;

з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно пункту 3 розділу ІІ Правил визначається, що засуджені зобов`язані, зокрема, виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ввічливо ставитися до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Крім цього, суд наголошує і на тому, що п. 11 ч. 4 ст. 107 КВК України передбачає заборону засудженим вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.

Аналогічні приписи закріплені також і в абзаці 11 п. 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Натомість частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Суд бере до уваги і те, згідно ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:

попередження;

догана;

сувора догана;

грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;

скасування поліпшених умов тримання;

поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;

поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;

переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Згідно пункту 5 розділу XXІ Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО та карцерах є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань, винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, на підставі рішення дисциплінарної комісії з визначенням строку тримання.

Постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань, рішення суду про переведення засудженого до ПКТ (ОК) оголошуються засудженому під підпис. У разі відмови засудженого поставити підпис про ознайомлення адміністрацією установ виконання покарань складається акт у довільній формі.

Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.

При цьому, як визначає ч. 1 ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань.

У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, постанова про поміщення його в ДІЗО від 29.11.2019 року прийнята у спосіб та в межах повноважень відповідача з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, пояснень іншого засудженого, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров`я.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, надані позивачем, з огляду на встановленні обставини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення суду складено 20.11.2020 року.

Суддя О.В. Король