Справа № 240/11998/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11998/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

17 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: Сачка А.В.

представника відповідача: Стасюк І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року (м. Житомир, 07 серпня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №1402 від 31.10.2019 "Про притягнення до дисциплінарних відповідальності" щодо нього; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №229 о/с від 08.11.2019 "По особовому складу" про звільнення його зі служби у Національній поліції України; поновити на посаді поліцейського-водія відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби ГУ НП в Житомирській області; стягнути з відповідача на його користь суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №1402 від 31.10.2019 "Про застосування дисциплінарних стягнень" в частині застосування до поліцейського-водія відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби; визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №229 о/с від 08.11.2019 "По особовому складу" в частині звільнення зі служби старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області; поновлено позивача на вказаній посаді; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2019 по день винесення рішення по справі включно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її законністю прийнятих рішень щодо позивача та встановлених фактів порушення ним службової дисципліни.

Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області №1317 від 22.10.2019 на підставі доповідної записки сектору внутрішнього аудиту ГУНП в Житомирській області та аудиту відповідності Роти конвойної служби за період з 07.11.2005 по 30.06.2019 було призначено службове розслідування.

За наслідками службового розслідування, встановлено, що унаслідок безпідставного завищення працівниками роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області пробігів службового автотранспорту за період з 01.01.2018 по 31.08.2019 списано пальне у кількості 1661,53 л на суму 47981,48 грн.

Відповідач вважає, що позивач як поліцейський-водій цього ж підрозділу, здійснював понаднормові виїзди без документального підтвердження: 16.01.2018, 05.02.2018, 05.04.2018, 17.04.2018, 20.04.2018, 07.05.2018, 21.06.2018, 26.06.2018, 16.07.2018, 23.07.2018, 07.08.2018, 28.09.2018, 04.10.2018, 18.10.2018, 12.02.2019року, 14.02.2019, 19.02.2019, 26.02.2019, 27.02.2019, 25.03.2019, 16.04.2019, 24.04.2019, 17.05.2019 та 21.05.2019.

За результатами службового розслідування відповідачем був прийнятий оскаржуваний наказ №1402 від 31.10.2019, відповідно до якого до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Як зазначено в дослідженому судом даному оскаржуваному наказі, підставою для такого виду дисциплінарної відповідальності позивача стало грубе систематичне порушення службової дисципліни, невиконання вимог п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", в частині неухильного дотримання обов`язку поліцейського професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, порушення ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, порушення п.п.1.27., 1.30.1. наказу МВС України № 60 дск-2005 в частині зміни маршруту руху конвоювання, виконуючи при цьому, у порушення ч.4 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, явно незаконний наказ, порушення п.2 розділу III Порядку, затвердженого наказом МВС від 07.09.2017 №757 в частині безпідставного завищення пробігів та виїздів на службових автомобілях без відповідної документації.

На виконання вказаного наказу відповідачем був виданий оскаржуваний наказ від 08.11.2019 №229 о/с, відповідно до якого позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

В подальшому до наказу від 08.11.2019 №229 о/с "По особовому складу" наказом від 18.12.2019 №261 о/с внесено зміни в частині дати звільнення позивача, в якому дату звільнення змінено на 15.11.2019.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.18 Закону N580-VIII поліцейський зобов`язаний, окрім іншого, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону N580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За приписами ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року N 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут) дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Отже, законодавець прямо зазначив, що підставою для дисциплінарного стягнення є вчинення поліцейським дисциплінарного проступку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Слід зазначити, що доводи, наведені в оскарженому наказі відповідача №1402 від 31.10.2019 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, щодо наявності в діях позивача дисциплінарного проступку не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, з огляду на наступне.

Так сторонами визнано, що позивач дійсно в зазначені в матеріалах службового розслідування дні управляв відповідними службовими автомобілями роти конвойної служби. Ці обставини підтверджуються також дослідженими судом копіями відповідних дорожніх листів.

Суть спору між сторонами зведена виключно до наявності чи відсутності в діях позивача дисциплінарного проступку та правомірності застосування дисциплінарного стягнення саме у вигляді звільнення зі служби.

За своєю суттю згідно пункту 3 оскарженого наказу №1402 від 31.10.2019 дисциплінарний проступок позивача є порушення ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, порушення п. п.1.27, 1.30.1 наказу МВС України № 60 дск-2005 в частині зміни маршруту руху конвоювання, виконуючи при цьому, у порушення ч.4 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, явно незаконний наказ, порушення п. 2 розділу III Порядку, затвердженого наказом МВС від 07.09.2017 № 757, в частині безпідставного завищення пробігів та виїздів на службових автомобілях без відповідної документації.

Водночас, ні вказаний наказ МВС України № 60 дск-2005, ні досліджена судом посадова інструкція поліцейського-водія роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області не наділяють Позивача, як поліцейського-водія цього ж підрозділу, жодними повноваженнями щодо визначення, корегування (зміни), маршруту руху конвойного автотранспорту.

Більш того, досліджені судом першої інстанції дорожні листи, що підтверджують управління позивачем у спірні дні службовими автомобілями роти конвойної служби, не містить жодних відміток, які підтверджували понаднормативне використання того чи іншого автомобіля та списання автомобільного палива.

Разом з тим слід врахувати, що відносини щодо обліку та контролю за роботою транспортних засобів Національної поліції України врегульовано Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2017 № 757 затверджено Порядок використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України (далі - Порядок № 757).

В силу п.5 цього Порядку № 757 для забезпечення належного виконання визначених цим Порядком завдань керівництво органів поліції призначає відповідальних за автотранспортну діяльність осіб, здійснює постійний контроль за якістю реалізації цих завдань та є відповідальним за дотримання підлеглими штатної розстановки транспортних засобів, правильність їх використання і зберігання, дбайливе ставлення особового складу до ввіреної техніки, своєчасне проведення технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, дотримання правил життєдіяльності в місцях зберігання службових транспортних засобів, порядок ведення і зберігання дорожньої документації відповідно до вимог цього Порядку.

Пунктом 9 розділу III Порядку № 757 визначено, що усі виїзди та повернення службових транспортних засобів органів поліції фіксуються у дорожньому листі (додаток 5), який в органах поліції є документом первинного обліку експлуатації транспортних засобів. Інформація щодо маршруту руху, пробігу і часу використання транспортного засобу засвідчується підписами посадових осіб органів поліції, у розпорядження яких надавався транспортний засіб для виконання службових завдань.

Правильним веденням дорожніх листів, облікових журналів та іншої передбаченої цим Порядком дорожньої документації вважається своєчасне внесення до них достовірних даних за наявності всіх необхідних підписів і відповідних штампів. Виїзд транспортного засобу без заповненого дорожнього листа забороняється. Контроль за своєчасною видачею і поверненням дорожніх листів покладається на керівництво органів поліції (п.12 розділу III. Порядку № 757).

Пунктом 2 розділу III. Порядку № 757 передбачено, що використання транспортних засобів для виконання функцій, не пов`язаних із службовою діяльністю органів поліції, всупереч їх цільовому призначенню, штатній групі (підгрупі), у власних цілях, в інтересах сторонніх юридичних і фізичних осіб, а також понад установлені норми експлуатації заборонено. За всіма фактами нецільового використання транспортних засобів проводяться службові розслідування (перевірки), за результатами яких вживаються відповідні заходи реагування.

Проте, всупереч вказаним вимогам відповідачем по кожну факту, вказаному у висновку, не проводилося службових розслідувань щодо можливого понаднормового використання позивачем та із відхиленням від маршруту, тощо, службових автомобілів всупереч їх цільовому призначенню, що призвело до порушення вимог п.2 розділу III Порядку.

Відповідач також не врахував, що згідно частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Відтак, за результатами службового розслідування відповідач не дотримався вимог Порядку № 757, не зумів розмежувати вину кожного із поліцейських роти конвойної служби, які безпосередньо допустили понаднормативне використання того чи іншого автомобіля та списання автомобільного палива. Висновки аідповідача щодо наявності вини саме в діях позивача є виключно припущенням.

В свою чергу, є обґрунтованими доводи представника позивача щодо упередженості відповідача при застосуванні до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

При цьому, представник відповідача не змогла обґрунтувати причини застосування згідно оскарженого наказу до зазначених в ньому поліцейських різних видів дисциплінарних стягнень.

Крім того, відповідач не врахував, що у відповідності до вимог ст.21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Так, оскаржений наказ був прийнятий і висновок службового розслідування був затверджений 31.10.2019.

Таким чином, в розумінні вимог ст.21 Дисциплінарного статуту позивача можливо було притягнути до дисциплінарної відповідальності за той чи інший дисциплінарний проступок, що мав місце після 30 квітня 2019року, тобто лише за 17 та 21 травня 2019року. Разом з тим, як зазначено в описовій частині оскаржуваного наказу №14.02 від 31.10.2019року, при прийнятті цього наказу вимоги ст.21 Дисциплінарного статуту Відповідачем не були дотримані.

З матеріалів справи встановлено, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності також за порушення п.п.1.27., 1.30.1. наказу МВС України № 60 дск-2005 (надалі - Наказ № 60 дск-2005) в частині зміни маршруту руху конвоювання, виконуючи при цьому, у порушення ч.4 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, явно незаконний наказ.

Водночас, підпункт 1.27 Наказу № 60 дск-2005 передбачає, що саме начальникові конвою (старшому конвоїрові) забороняється змінювати маршрут та порядок конвоювання затриманих і взятих під варту осіб, залишати конвой, якщо цього не вимагають обставини.

Підпунктом 1.30.1. вказаного Наказу № 60 дск-2005 передбачено, що водій зобов`язаний добре знати маршрут конвоювання та його особливості, забезпечувати постійну готовність автомобіля до експлуатації, суворо дотримуватися Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, точно виконувати вказівки начальника конвою (старшого конвоїра), негайно зупиняти автомобіль за його командою або в разі одержання такого сигналу від конвоїрів, що знаходяться в кузові.

Тобто, лише на начальників конвою (старших конвоїрів) розповсюджуються заборони, викладені у п.п.1.27. наказу МВС України № 60 дск-2005, та жодним чином не розповсюджуються на водіїв конвойних нарядів, до яких відноситься саме Позивач.

Враховуючи викладене, доказів порушення позивачем своїх обов`язків, що визначені службовою інструкцією судом не встановлено та до матеріалів справи не надано, що свідчить про відсутність дисциплінарного проступку та виключає підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Отже, оскаржений наказ відповідача №1402 від 31.10.2019 "Про застосування дисциплінарних стягнень" в частині застосування до поліцейського-водія відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби винесено не на підставі вимог чинного законодавства, упереджено та без урахування всіх обставин, а тому є протиправним.

Визнання протиправним наказу відповідача №1402 від 31.10.2019 свідчить про відсутність підстав для видання відповідачем оскарженого наказу №229 о/с від 08.11.2019 "По особовому складу" в частині звільнення зі служби старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

При виборі способу захисту порушеного права позивача слід врахувати, що відповідно до вимог ст.24 Закону N580-VIII поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення шляхом звернення до суду в установленому порядку. У разі поновлення порушених прав поліцейського у судовому порядку вищий керівник зобов`язаний негайно вжити заходів до поновлення прав поліцейського, усунення обставин, що призвели до таких порушень, та притягти до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень.

Також слід врахувати, що відповідачем в подальшому до наказу від 08.11.2019 №229 о/с "По особовому складу" наказом від 18.12.2019 №261 о/с внесено зміни в частині дати звільнення позивача. Згідно вказаного наказу позивач вважається звільненим з поліції з 15.11.2019.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом поновлення його з 16.11.2019 на посаді поліцейського-водія відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплати позивачу грошове забезпечення за весь період вимушеного прогулу.

Згідно з ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, слід зазначити, що критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції врегульовані правовими нормами Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260.

За змістом п.6 розділу ІІІ цього Порядку та умов поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Беручи до уваги викладене, позовні вимоги позивача в цій частині вирішені у відповідності до заявлений вимог, і позивачем не оскаржувалися.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 листопада 2020 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.