Справа № 400/3080/20
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 р. № 400/3080/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальсністю "ЗЕРНО - СТОК", вул. Адміральська, 31/Б, м. Миколаїв, 54001

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 15.04.2020 р.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальсністю "ЗЕРНО - СТОК" (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 15 квітня 2020 року № 2 (форма «В4») виписане Головним управління ДПС у Миколаївській області.

Ухвалою від 10.08.2020 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

В обгрунтування позову позивач вказав, що з висновками відповідача викладеними в Акті перевірки від 25.03.2020р. на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, не погоджується, оскільки такі висновки є необгрунтованими та такими, що порушують права та законні інтереси позивача. В Акті відповідач вказав , що нібито відповідно до перевірки документів та інформації комп`ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем ДПС, даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено оформлення та реєстрації податкових накладних на поставку підприємствам : ТОВ «ГРЕЙНСВАРД» карбаміду марки В, в кількості 50.4 т на суму ПДВ 65100,00 грн.; ТОВ «ЛИСАГРО» та ТОВ «Смотрич Агрохім» карбаміду марки В, в кількості 100.8 т на суму ПДВ 120960.00 грн.; ТОВ «ВІЗАЖ» карбаміду марки В, в кількості 50.4 т на суму ПДВ 60480.00 грн.; ТОВ «ЕНЕРГО» карбаміду марки В, в кількості 151,200 т на суму ПДВ 181440,00 грн., ТОВ «Трейдагрохімцентр» амонію нітрату (селітри аміачної) марки В, в кількості 68 т на суму ПДВ 74800 грн. Проте позивач вважає, що норми Податкового кодексу України місять чіткі, прямі правові норми, відповідно до яких підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна (пп. 201.10 ПКУ), яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (пп. 198.3 ПКУ), отже Кодекс не містить норм , які б встановлювали додаткову необхідність підтвердження сум, включених до складу податкового кредиту будь - якими іншими документами, окрім податкової накладної.Разом з тим, наявність, або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні, не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів, або зміни у власному капіталі чи зобов`язання платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Позивач вважає, що навіть за наявності поряшень з боку контрагентів порядку оформлення відносин та дотримання норм податкового законодавства не є підтвердженням недобросовісності позивача як платника податків та нереальності господарських операцій між ними, а тому не є підставою для позбавлення позивача права на формування витрат на податковий кредит саме за операціями між позивачем та вищезазначеними контрагентами.

Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наведені в позовній заяві обставини не спростовують висновків акту перевірки та виявлених порушень. В ході перевірки ТОВ "Зерно-Сток" досліджено наявні первинні бухгалтерські та інші документи, що мають відношеня до предмету перевірки, проведено аналіз господарської діяльності підприємства з урахуванням наявної податкової інформації, що не суперечить прписам Податковогоо кодексу України (далі - ПК України). Перевіркою встановлено, що на порушення п.198.5 ст.198, п.200.1 п.220.4 ст.200 ПК України, в результаті чого було завищено суму бюджетного відшкодування за грудень 2019 року на суму 20 062 033,00грн. (не оскаржується позивачем) та суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 502780,00грн. (оскаржується позивчаем). Відповідач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 15.04.2020р. прийнято в рамках чинного законодавства.

У відповіді на відзив позивач зазначив що реальність господарських операцій з його контрагентами, які відповідач вважає нереальними, підтверджується первиними документами, копії яких позивач надав до суду до матеріалів справи. На підставі наданих до справи первинних документів відстежується весь ланцюг поставки товарів, який відповідач вважає нереальним та про що зафіксовано в Акті перевірки. доводи перевіряючих викладені у висновках Акту перевірки є такими, що грунтуються на припущеннях, як й оскаржуване рішення. Позовні вимоги позивач просив задовольнити.

Представник відповідача надав до суду 29.09.2020р. клопотання про розгляд справи за його відсутності, в пордку письмового провадження.

З врахуванням положень частин 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні.

Суд дослідив матеріали і обставини справи, встановив наступне.

ТОВ "Зерно-Сток" є юридичної особою, що знаходить за юридичною адресою вул. Адміральська, 31/Б, м. Миколаїв, 54001 та здійснює свою господарську діяльність згідно КВЕД 46.75 - оптова торгівля хімічними продуктами (основний вид діяльності).

В період з 10 березня 2020 року по 16 березня 2020 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проводилась документальна позапланова виїзна перевірка достовірності нарахування Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО - СТОК» () сум від`ємного значення та бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2019 року.

Термін перевірки продовжувався з 17.03.2020 року по 18.03.2020 року на підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 697.

За результатами перевірки було складено Акт № 316/14-29-04-02-11/41807321 від 25.03.2020 року, на підставі вищезазначеного Акту було складено податкове повідомлення - рішення від 15 квітня 2020 року № 2 (форма «В4») , за яким встановлено порушення п. 198.5 , ст. 198, п.200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України і зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість.

15.04.2020 року Головним управління ДПС у Миколаївській області на підставі висновків Акту перевірки від 25.03.2020р. винесено податкове повідомленн-рішення за № 2 (форма «В4»).

28.04.2020 року позивач на підставі пп.56.1, 56.2, 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України подав до Державної податкової служби України скаргу № 28/04 (далі - Скарга) на податкове повідомлення - рішення від 15.04.2020 року № 2, якою просив скасувати його повністю.

Рішенням Державної податкової служби України від 21.05.2020 року № -00-08- 05-02-06 продовжено строк розгляду Скарги до 02.07.2020 (включно).

Однак, рішенням Державної податкової служби України від 25.06.2020 року № -00-06-02-02-06 про результати розгляду скарги оскаржуване повідомлення - рішення було залишено без змін, а Скарга позивача без задоволення.

Не погодившись з рішенням ДПС України, позивач вважає що податкове повідомлення-рішення від 15.04.2020р. не відповідає нормам чинного законодавства, тому звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд виходить з такого.

За результатами перевірки встановлено, що ТОВ «Зерно - Сток» не нараховано суми податкових зобов`язань по придбаним карбаміду марки «В» в кількості 352,8 т. на суму ПДВ 427 980,00 грн. та амонію нітрату (селітри аміачної) марки «В» в кількості 68 т. на суму ПДВ 74 800,00 грн. при відсутності їх використання у господарській діяльності платника податку, відсутності реалізації та/або залишків карбаміду марки «В» та амонію нітрату (селітри аміачної) марки «В» по підприємствах, які вказані у наданих до перевірки видаткових накладних як отримувачі придбаних товарів станом на 3 1.12.19.

Під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що відповідно до наданих позивачем видаткових накладних (№НА-00003873 від 25.12.19, №НА-00003628 від 02.12.19, №НА-00003868 від 25.12.19, №НА-00003627 від 02.12.19, №НА-00003666 від 06.12.19) придбані платником ТОВ «Зерно - Сток» товари отримують підприємства ТОВ «Грейнсвард», ТОВ «Лисагро», ТОВ «Смотрич Агрохім», ТОВ «Візаж», ТОВ «Енерго», TOB «Трейдагрохімцентр» («Отримувачі»), з якими ТОВ «Зерно - Сток» не укладено договорів оренди/суборенди (детальний перелік наданих до перевірки укладених договорів суборенди наведено в п. 2.12 акту перевірки), а також відповідно до наданого акту інвентаризаційного опису товарів станом на 31.12.19 в розрізі елеваторів (додаток 1 до акту перевірки) дані підприємства як елеватори або місця зберігання не значаться.

Відповідно до оборотно - сальдової відомості ТОВ «Зерно - Сток» по рахунку 361 «Розрахунки з покупцями та замовниками» за грудень 2019 року операції з ТОВ «Грейнсвард», ТОВ «Лисагро», ТОВ «Смотрич Агрохім», ТОВ «Візаж», ТОВ «Енерго» (сальдо на початок періоду, обороти, сальдо на кінець періоду) не зазначені, по ТОВ «Трейдагрохімцентр» значиться: на початок періоду кредиторська заборгованість складає 1 960 208,06 грн., оборот по дебету рахунка за період складає 1 935 350,00 грн., оборот по кредиту рахунка не зазначено, кредиторська заборгованість на кінець періоду складає 24 858,06 грн.

В Акті перевірки та у відзиві відповідач зазначив, що відповідно до наданих до перевірки документів та інформації комп`ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем ДПС, даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено оформлення та реєстрації податкових накладних та включення до складу податкових зобов`язань податкової декларації з ПДВ за грудень 2019 року операцій з поставки підприємствам: ТОВ «Грейнсвард» карбаміду марки «В» в кількості 50,4 т. на суму ПДВ 65 100,00 грн.; ТОВ «Лисагро» та ТОВ «Смотрич Агрохім» карбаміду марки «В» в кількості 100,8 т. на суму ПДВ 120 960,00 грн.; ТОВ «Візаж» карбаміду марки «В» в кількості 50,4 т. на суму ПДВ 60 480,00 грн.; ТОВ «Енерго» карбаміду марки «В» в кількості 151,200 т. на суму ПДВ 181 440,00 грн. та ТОВ «Трейдагрохімцентр» амонію нітрату (селітри аміачної) марки «В» в кількості 68 т. на суму ПДВ 74 800,00 грн.

Суд ззаначає, що норми Податкового кодексу України місять чіткі, прямі правові норми, відповідно до яких підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна (пп. 201.10 ПКУ), яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (пп. 198.3 ПКУ), отже Кодекс не містить норм, які б встановлювали додаткову необхідність підтвердження сум, включених до складу податкового кредиту будь - якими іншими документами, окрім податкової накладної.

Разом з тим, наявність, або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні, не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції,

якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів, або зміни у власному капіталі чи зобов`язання

платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія , яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань , власному капіталі підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Таким чином , визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язання з виробництвом (виготовленням) та / або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремленні підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платників податків зобов`язанні вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України , для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Згідно з п. «а» підпункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені / нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу , датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбувалась раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/ послуг; дата отримання платником податку товарів / послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюються незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI із змінами та доповненнями , платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобовязання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни , встановлені цим Кодексом для такої

реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/ виготовленими з податком на додану вартість ( для товарів/послуг, необоротних активів,

придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - уразі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватись:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г)в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків , передбачених пунтом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з

дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом: приєднання, злиття, перетворення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника у наступному періоді після підписання передавального акта відповідно до законодавства; поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства (198.7 ст.198 ПК України).

Таке перенесення здійснюється в разі, якщо сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується, підтверджена документальною перевіркою контролюючого органу.

Враховуючи вищевикладене, карбамід марки В, в кількості 352,8 т на суму ПДВ 427 980.00 грн., та амонію нітрату (селітри аміачної) марки В, в кількості 68 т на суму ПДВ 74 800 грн. ТОВ «ЗЕРНО-СТОК» придбав у TOB «НІКА-АГРОТРЕЙД», що підтверджується первинними документами наданими позивачем до матеріалів справи.

В свою чергу ТОВ «ЗЕРНО - СТОК»:

на підставі договору купівлі - продажу № 1811/1 від 18 листопада 2019 року передав у власність ТОВ «Інвестагро - Україна» карбамид у кількості 201,60 т. на підставі договору купівлі - продажу № 2310/1 від 23.10.2019 року передав у власність ТОВ «ТРЕЙДАГРОХІМЦЕНТР» амонію нітрат (селітру аміачну) у кількості 1 836,00 т.

на підставі договору купівлі - продажу № 0611 від 06 листопада 2019 року передав у власність ТОВ «УКРРОСХИМ» карбамід у кількості 504 т.

Документи , що підтверджують господарські операції будуть надані позивачем до справи, а саме: договори; податкові накладні; видаткові накладні; рахунки; квитанції до податкових накладних; ЖД накладні; транспортні інструкції; платіжні доручення; та ін.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду (постанова від 27 березня 2020 року № 21-737во10). Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладання нікчемних правочинів або коли відомості грунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Таких підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових

зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Також суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни цього контрагентів. Якщо цей платник (покупець) має реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення постачальником товарів (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог щодо формування податкового кредиту та валових витрат, тому платник податків (покупець товарів, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податкових кредит та / або валові витрати за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними. Дана правова позиція підтверджується ухвалою Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі № 820/13380/13- а (К/9901 /4073/18).

З огляду на вищевикладене, виявлені відповідачем порушення з боку контрагентів щодо порядку оформлення відносин та дотримання норм податкового законодавств, на думку суду не є підтвердженням недобросовісності позивача як платника податків та нереальності господарських операцій між ними, а тому не є підставою для позбавлення позивача права на формування витрат на податковий кредит саме за операціями між позивачем та вищезазначеними контрагентами.

В розумінні ст. 16 Податкового кодексу України , навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару /надання послуг певних порушень податкового законодавства , дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 року у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив : «якщо національні власті у відсутність яких - небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні , пов`язаному із сплатою податку на додану вартість , яких нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких - небудь вказівок на обізнаність про таке порушення , все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов`язки, за дії або бездіяльність постачальника , який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів вистежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс , який повинен підтримувати між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією - заявником своїх обов`язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов`язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія - заявник знала або могла знати , здійснено не було, компанія - заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником, обов`язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.»

Отже, зафіксовані в Акті перевірки порушення з боку позивача, суд вважає необгрунтованими та безпідставними.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесу ального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 КАС України, частиною четвертою якої визначено, що обстави ни, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підт верджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу, що сам факт отримання свідчень (пояснень) посадових осіб госпо дарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Відповідачем, всупереч вказаних вимог не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, про наявність фактів, що підтверджують нереальність госпоарських операцій контрагентів та злагодженості дій між ними.

Таким чином, за умови правильного оформлення господарської операції, в тому числі пе рвинними документами бухгалтерського обліку, недоведені твердження податкового органу не можуть впливати на реальність конкретної операції, нівелюючи її наслідки, які фактично наста ли і це підтверджено належними доказами.

Фактично висновки про порушення підприємством податкового законодавства по будовані на основі припущень перевіряючих, які не обґрунтовані жодним належним та допустимим доказом.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які ви значають предмет доказування.

Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджу вати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виклю чає суперечливість поєднання змісту та форми доказу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки факти та висновки не можуть вважатися обгрунтованими, вони є не доведені відповідачем належними та допустимими доказами, не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать нормам податкового законодавства.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 11, частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її належними доказами.

За таких обставин позов належить задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

В позовній заяві позивач взазував про що очікує понести судові витрати пов`язані з витратами на праничу допомогу адвоката, вартість послуг якого за годину підготовки справи до судового процесу складає 1000,00грн., а загальна сума витрат орієнтовно складає 4000,00грн. Позивач зазначив, що додаткові докази будуть надані до суду.

Проте, станом на час розгляду справи, позивачем не надано до матеріалів справи жодних додаткових доказів щодо понесених ним витрат на послуги адвоката пов`язані з розглядом даної справи. Тому, суд не розглядає питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу адвоката за результатами розгляду справи № 400/3080/20.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальсністю "ЗЕРНО - СТОК" (вул. Адміральська, 31/Б, м. Миколаїв, 54001, ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Головним управлінням ДПС у Миколаївській області 15 квітня 2020 року за № 2 (форма «В4»).

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальсністю "ЗЕРНО - СТОК" (вул. Адміральська, 31/Б, м. Миколаїв, 54001, ) судовий збір в розмірі 7541,70 грн. сплачений платіжним дорученням № 2140 від 27.07.2020р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов