Справа № 520/12379/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 р. Справа № 520/12379/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "АГРОТРЕЙД" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020, суддя Супрун Ю.О., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 22.06.20 по справі № 520/12379/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "АГРОТРЕЙД"

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК «АГРОТРЕЙД», звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2019 № 3.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК «АГРОТРЕЙД» до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.08.2019 № 3 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції при винесенні рішення по справі не було враховано недостатність та недостовірність доказів відповідача щодо заниження позивачем доходу та фінансового результату за 2016 рік, безпідставно не враховано факт недотримання відповідачем строків давності встановлених ст. 102 ПК України, неправильно застосовано судом положення ч. 3 ст. 238 ЦК України та необґрунтовано не було визнано надані позивачем до матеріалів справи документи первинними, у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 10.06.2019 року по 02.07.2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, за результатом якої було складено Акт перевірки від 09.07.2019 року №2357/20-40-14-03-06/37682048.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), з урахуванням вимог Наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності", ст.1, п.2 ст.3, ст. 4 , п.1-3 ст.9 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за №168/704, п.4, п.6, п.7, п.п.9.4 п.9, п.18, п.19 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1936668 грн., у тому числі за :

- 2-4 кв-ли 2016 року - 812573грн. ( з них за 2-й кв. - 185682грн., 3-й кв. - 322618 грн., 4-й кв.- 304273 грн.),

- 2017 рік - 615260 грн. (з них 1-й кв. - 306421 грн., 2-й кв. - 44259грн., 3-й кв. - 152728 грн., 4-й кв-л - 111852 грн.),

- 2018 рік - 455774 грн. (з них 1-й кв. - 180069 грн., 2-й кв. - 116476 грн., 3-й кв. - 106039 грн., 4-й кв-л - 53190 грн.),

- 1 кв-л 2019 року - 53061 грн.

На підставі зазначених висновків Акту перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області 21.08.2019 року сформовано податкове повідомлення-рішення №3, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 2188732,50 грн., з них: за податковими зобов`язаннями - 1750986,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)- 437746,50 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Харківській області від 21.08.2019 № 3, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства з урахуванням встановлених в ході перевірки фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно п.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності з п.п.14.1.27, п.14.1 ст.14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п.14.1.36, п.14.1 ст.14 ПК України, визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України зазначено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Як встановлено колегією суддів з акту перевірки, під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що дані бухгалтерського обліку підприємства та фінансової звітності (Звіт про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) щодо сум доходів від будь-якої діяльності у 2-4 кварталах 2016 року не відповідають даним, задекларованим ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» у податковій звітності (податкові декларації з податку на прибуток підприємств).

Так, ГУ ДФС у Харківській області здійснив порівняння зведених облікових відомостей ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» за 2-4 квартал 2016 року із даними поданої платником податків податкової звітності за 2016 рік в результаті чого було встановлено заниження ТОВ «ТК «АГРОТЕЙД» фінансового результату до оподаткування за період з 01.04.2016 по 31.03.2019 на загальну суму 1528799 грн., у тому числі за 2-4 кв. 2016 року - на 1528799 грн., з них за 4й квартал 2016 року - 1528799 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п. 137.4 ст. 137 ПК України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

В ході судового розгляду справи встановлено з пояснень позивача, що при порівнянні даних бухгалтерського обліку за перший квартал 2016 року та даних податкової декларації за перший квартал в першому кварталі 2016 року платником податків було допущено помилку при поданні податкової звітності та занижено витрати підприємства. Однак даний період не знайшов свого відображення у акті податкової перевірки та не входив у перевіряємий період, отже не був врахований контролюючим органом при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення.

Також з пояснень позивача вбачається, що в другому кварталі 2016 року підприємством було подано податкову декларацію за півроку у відповідності до даних бухгалтерського обліку за цей період. Однак враховуючи, що відповідно до вимог Податкового кодексу України податкова декларація розраховується наростаючим підсумком, то у разі виключення даних, зазначених у податковій декларації за перший квартал 2016 року, та порівняння результату із даними бухгалтерського обліку за другий квартал 2016 року, таким чином відповідач дійшов висновку про завищення платником податків витрат за даний період.

Отже, вказані розбіжності між даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності, а також даним, відображеним позивачем у податковій звітності виникли внаслідок помилкового заниження витрат підприємства у першому кварталі 2016 року, який не входив до предмета перевірки, а тому контролюючим органом невірно встановлено заниження доходу підприємства за перевіряємий період.

Крім того, відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України строк для визначення податковим органом грошових зобов`язань платника податків за другий квартал 2016 року сплив 09.08.2019 року, а отже на момент винесення спірного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган не мав повноважень для самостійного визначення грошових зобов`язань ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» за цей період.

За третій квартал 2016 року дані бухгалтерського обліку позивача дорівнюють різниці між податковою декларацією за дев`ять місяців 2016 року та податковою декларацією за півроку, а дані бухгалтерського обліку за четвертий квартал 2016 року відповідають різниці між річною податковою декларацією та податковою декларацією за дев`ять місяців 2016 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушень ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» податкового законодавства при відображенні свого фінансового результату до оподаткування за друге півріччя 2016 року.

За ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про правомірність визначення порушення ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року з урахуванням вимог Наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності", а саме факту завищення загальної суми витрат та відповідно заниження фінансового результату до оподаткування на загальну суму 1528799 грн., в тому числі за 2-4-й кв-ли 2016 року - на 1528799 грн., з них за 4-й кв-л 2016 року - на 1528799 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом під час перевірки встановлено неправомірне віднесення до складу інших операційних витрат та відображення таких витрат у Звіті про фінансові результати сум по взаємовідносинам позивача з контрагентом ТОВ «ВОСТОК-АГРО» щодо оренди нежитлової нерухомості згідно договору оренди №2 від 02.06.2016.

Так, перевіркою встановлено, що договір оренди №2 від 02.06.2016, укладений між TOB «ТК «АГРОТРЕЙД» (Орендар) та ТОВ "ВОСТОК-АГРО" (Орендодавець) про надання в оренду приміщення, а саме адміністративної будівлі - загальною корисною площею 800 кв.м., прохідна загальною корисною площею 66,6 кв.м., склад загальною корисною площею 500кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення господарської діяльності. Орендна плата за місяць формується на підставі понесених витрат орендодавця на утримання об`єктів нежитлової нерухомості, сума орендної плати за місяць визначається згідно акту виконаних робіт. Термін оренди приміщення - 2 роки . Якщо жодна з сторін не заявить за один рік до закінчення строку дії цього договору про своє бажання розірвати його, цей договір автоматично продовжується ще на один рік. Згідно додаткової угоди №1 від 01.03.2019 в оренду надані приміщення: адміністративна будівля - загальною корисною площею 800 кв.м., прохідна загальною корисною площею 66,6 кв.м., склад загальною корисною площею 490 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Договір, додаткова угода, протоколи узгодження договірної ціни, акти виконаних робіт підписані з боку ТОВ "ВОСТОК-АГРО" - директором ОСОБА_1 , та з боку TOB «ТК «АГРОТРЕЙД» - також директором ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції, посилаючись на положення ч. 3 ст. 238 ЦК України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, установлених законом, зроблено висновок про укладення зазначеного договору у власних інтересах, оскільки ОСОБА_1 при підписанні договору оренди №2 від 02.06.2016 з однієї сторони виступав орендодавцем, а з другої - представником підприємства.

Однак, як встановлено в ході судового розгляду, спірний договір підписано від імені двох юридичних осіб, та за його змістом ОСОБА_1 не виступав ані орендарем, ані орендодавцем.

За ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 Закону «Про господарські товариства» дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

За ч.1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Таким чином, договір оренди №2 від 02.06.2016 був укладений від імені підприємств директором кожного з них як органом управління та відповідав їх інтересам, а отже висновок суду першої інстанції про те, що даний договір укладений ОСОБА_1 у власних інтересах не підтверджений належними доказами.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що договір оренди №2 від 02.06.16 вважається неукладеним через відсутність у договорі обов`язкової інформації, що є істотними умовами договору оренди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Водночас відповідно до правового висновку Великої Плати Верховного суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 по справі №338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ході судового розгляду справи встановлено, що сторонами було у повному обсязі виконано свої зобов`язання за договором оренди №2 від 02.06.2016, таким чином висновки суду першої інстанції про те, що такий договір є неукладеним колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також в ході податкової перевірки встановлено завищення ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» суми інших операційних витрат, відображених у Звіті про фінансові результати позивача за рахунок завищення витрат на збут у сумі 596175 грн., в результаті віднесення до їх складу сум по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 .

Між ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір на перевезення вантажів та вантажно-розвантажувальні роботи №2806 від 28 червня 2016 року, відповідно до умов якого Перевізник - ФОП ОСОБА_2 зобов`язується доставити автомобільним транспортом довірений йому вантаж із пункту призначення та передати його уповноваженій особі на отримання вантажу, або надати вантажно-розвантажувальні послуги, а Замовник - ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» зобов`язується оплатити надані послуги. Строк дії договору було встановлено до 31.12.2016. В подальшому сторонами було підписано додаткову угоду до Договору №2806 від 28.06.16, відповідно до положень якої термін дії договору було подовжено до 31.12.2019. За результатом надання вантажно-розвантажувальних послуг сторонами було складено та підписано Акти надання послуг із додатками «Графік роботи будівельної та вантажної техніки на об`єкті замовника за адресою м. Харків, вул. Текстильна, 131». Розрахунки за договором здійснювались у безготівковій формі.

Згідно з п. 6 П(С)БО 16 "Витрати" витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п. 1 та 2 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Дослідивши надані до матеріалів справи документи, а саме, копію договору на перевезення вантажів та вантажно-розвантажувальні роботи №2806 від 28 червня 2016 року, додаткової угоди №1 від 28 червня 2016 року, актів надання послуг з додатками "Графік роботи будівельної та вантажної техніки", колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість визнання їх первинними документами та нездатність на їх підставі встановити достовірні витрати підприємства.

З наданих до матеріалів справи документів можливо достовірно встановити які саме послуги надавались позивачеві контрагентом (послуги екскаватора-навантажувача, самосвал, бульдозер тощо), за допомогою якої саме техніки та протягом якого часу, крім того в документах міститься інформація про вартість наданих послуг.

Водночас зазначені в акті перевірки доводи про відсутність інформації про держзнаки на залученому автотранспорті, докази в`їзду та виїзду техніки на територію підприємства (журнал реєстрації на пункті охорони), задіяні трудові та матеріальні ресурси не можуть слугувати підставою для висновків про нереальність господарських операцій, адже обов`язковість зазначення даної інформації в первинних документах не передбачено чинним законодавстом.

В своїх рішеннях Верховним Судом неодноразово зазначалось (постанови від 12.02.2020 по справі №813/3577/13-а/, від 20 березня 2020 року у справі №560/3956/18; від 15 квітня 2020 року по справі №240/5420/18; від 02 липня 2020 року по справі № 560/711/19), що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Також колегія суддів враховує пояснення ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» щодо мети та доцільності замовлень послуг будівельної та вантажної техніки для господарської діяльності товариства з огляду на те, що відповідно до умов Договору оренди №2 від 02.06.16 ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД», як Орендар, зобов`язується підтримувати орендовані приміщення у справному стані і проводити поточний ремонт приміщення, а отже для належного виконання взятих на себе зобов`язань позивачу була необхідна спеціалізована техніка для піднімання великогабаритних матеріалів, копання траншей, переміщення ТМЦ та вирівнювання земельних площадок.

Також податковою перевіркою встановлено завищення ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» суми інших операційних витрат , що відображаються в Звіті про фінансові результати в розмірі 5914672 грн. в результаті віднесення до складу витрат сум по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3

Щодо взаємовідносин між ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» та ФОП І.І. Кураксіним, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість визнання актів виконаних робіт, складених сторонами за результатом господарських правовідносин, первинними документами, на підставі яких витрати підприємства можуть бути достовірно оцінені та на підставі яких можуть відображатись господарські операції в бухгалтерському обліку.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком, з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на віднесення сум до доходів та витрат при визначенні об`єкта оподаткування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Тобто, аналіз реальності господарської діяльності суб`єкта господарювання повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідати їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні показників податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому, положення податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення продавцем або покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

При застосуванні зазначених правил оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій з виконання послуг та поставки товарів, необхідно досліджувати документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Вказану правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 15.10.2019 року №818/792/16.

Колегією суддів встановлено, що між ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» та ФОП ОСОБА_3 були укладені наступні договори про надання послуг: №310316 від 31.03.16, №290616 від 29.06.16 та №160117 від 16.01.17, на підставі яких фізична особа-підприємець надавала підприємству послуги по ремонту та технічному обслуговуванню обладнання та агрегатів, нанесенню логотипа на товари та послугам пакування товару.

За фактом надання послуг сторонами були підписані акти виконаних робіт (послуг) з додатками, в яких сторони достатнім чином конкретизували які саме послуги надавались, де, в якій кількості та за якою ціною (послуги з нанесення логотипу на ТМЦ, послуги з нанесення протикорозійного захисту тощо). Розрахунки за договором здійснювались у безготівковій формі.

Зі змісту пояснень позивача встановлено, що оскільки основним видом діяльності ТОВ «ТК «АГРОТРЕЙД» є торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, то з огляду на специфіку товарів, що реалізує позивач, у нього є необхідність у проведенні передпродажної підготовки, що полягає у виявленні та виправленні недоліків та дефектів придбаних ТМЦ, наявність яких пов`язана із використанням вітчизняними постачальниками старого, ще радянського, обладнання та із технологічними допусками похибки для окремих деталей, що встановлено технічною документацією.

При цьому, недостатня деталізація первинних документів не може слугувати підставою для визнання господарських операції, за результатом яких вони складені, нереальними, а документів - недостовірними.

Стосовно доводів контролюючого органу про відсутність інформації про наявні у контрагента позивача трудові та матеріальні ресурси, колегія суддів зазначає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі, якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Платник податків, в даному випадку позивач, не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 року по справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 року по справі №822/1602/13-а.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків, встановлених контролюючим органом за результатами перевірки, про порушення позивачем вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 ст. 134 ПК України, п. 5 П(С)БО №11 «Зобов`язання» від 31.01.2000 №20, п. 4, п. 6, п.7, пп. 9.4 п. 9, п. 18, п. 19 П(С)БО №16 «Витрати» від 31.12.1999 №318, ст. 1, п. 2 ст. 3, ст. 4, п.1-3 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Наказу МФУ «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», Наказу МФУ «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності» та збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 2188732,50 грн., у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 21.08.2019 № 3 є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 50 740 (п`ятдесят тисяч сімсот сорок ) грн. 00 коп., відповідно до платіжних доручень № 3468 від 12.11.2019 (т. 1 а.с. 4), № 3429 від 13.07.2020 (т. 4 а.с. 9).

Враховуючи, що за результатом розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "ТК "АГРОТРЕЙД" та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.08.2019 № 3, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ "ТК "АГРОТРЕЙД" судовий збір за подачу позовної заяви, апеляційної скарги у розмірі 50 740 (п`ятдесят тисяч сімсот сорок ) грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "АГРОТРЕЙД" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справі № 520/12379/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "АГРОТРЕЙД" до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №3 від 21.08.2019.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "АГРОТРЕЙД" (61010, м. Харків, вул. О. Шпейєра, 131, ) судовий збір за подачу позовної заяви, апеляційної скарги у розмірі 50 740 (п`ятдесят тисяч сімсот сорок ) грн. 00 коп., сплачений відповідно до платіжних доручень № 3468 від 12.11.2019, № 3429 від 13.07.2020 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська 46, ).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 23.11.20.

(у зв`язку з находженням судді Бершова Г.Є. у відрядженні)