Справа № 140/7548/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/7548/20 пров. № А/857/10490/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року (суддя Денисюк Р.С., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.02.2020 № 66 про відмову в призначенні йому пенсії та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статі 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з довідкою Хотешівської сільської ради Камінь-Каширського району він постійно проживав у с. Хотешів Камінь-Каширського району Волинської області з 22.04.1986 по 10.06.1989 та в с. Котуш Камінь-Каширського району Волинської області з 26.12.1991 по даний час. Вказані населені пункти належать до зони гарантованого добровільного відселення. Тобто, станом на 1 січня 1993 року він проживав на території Камінь-Каширського району 4 роки 1 місяць 23 дні (1986 рік 8 місяців 8 днів, 1987 рік 12 місяців, 1988 рік 12 місяців, 1989 рік 5 місяців 10 днів, 1991 рік 5 днів, 1992 рік 12 місяців) та має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років. Тому відмова відповідача у призначенні йому пенсії з тих підстав, що він працював в Поступельському лісництві Ратнівського лісхозу у період з 25.07.1986 по 14.01.1992 та з 09.04.1992 по 06.12.1996, яке знаходиться на території Ратнівського району та не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, є протиправною.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, правильно встановивши факт проживання позивача на території населених пунктів, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, неправильно застосував положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо визначення величини зменшення пенсійного віку. Вважає, що пенсія відповідно до статі 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має бути йому призначена зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Позивач 17.02.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подав відповідні документи.

Листом від 27.03.2020 № 0300-0315-8/7348 відповідач повідомив ОСОБА_1 про прийняття рішення № 66 від 25.02.2020, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відмова мотивована тим, що на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 досяг 54-річного віку. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема: - які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсія призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на три роки та додатково на один рік за два роки проживання, роботи, але не більше як шість років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з довідкою Хотешівської селищної ради від 24.01.2010 № 229, яка видана на підставі господарських та будинкових книг за 1986-2020 роки, ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав в с. Хотешів Камінь-Каширського району з 22.04.1986 по 10.06.1989 та з 26.12.1991 по даний час в с. Котуш Камінь-Каширського району, які віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно із записами трудової книжки від 07.02.1984 та уточнюючої довідки від 29.01.2020 № 06-24/59-20 позивач працював з 08.02.1984 по 23.04.1984, з 25.07.1986 по 14.01.1992 та з 09.04.1992 по 06.12.1996 в ДП «Ратнівське лісомисливське господарство», що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи факт роботи ОСОБА_1 на території, яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, йому відмовлено в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досяг необхідного віку для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, тому відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення такої пенсії.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІ встановлено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Як вбачається з матеріалів справи, для призначення пенсії за віком із застосуванням положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 надав Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1993 роках серії НОМЕР_1 від 31.03.1993, категорія 3, видане Волинською ОДА, довідку ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» від 28.02.2020 № 06-24/101-20, довідку Хотешівської сільської ради від 24.01.2010 №229.

Разом з тим, органом Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку не була взята до уваги довідка ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» від 28.02.2020 № 06-24/101-20 та відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з довідкою ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» від 28.02.2020 № 06-24/101-20 ОСОБА_1 працював в Поступельському лісництві у такі періоди: з 25.07.1986 по 14.04.1989 робітником на рубках догляду за лісом, та з 09.04.1992 по 06.12.1996 старшим майстром та майстром лісу. Відповідно до Проектів організації та розвитку лісового господарства ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» територія обходів Поступельського лісництва, на якій працював позивач у вказані вище періоди відносилась до Хотешівської сільської ради Камінь-Каширського району.

Водночас, згідно з довідкою Хотешівської сільської ради 24.01.2010 №229 ОСОБА_1 з 22.04.1986 по 10.06.1989 був зареєстрований і постійно проживав у АДРЕСА_1 , та з 26.12.1991 по даний час зареєстрований і постійно проживає у АДРЕСА_2 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до п.3 статті 14 Закону №796-ХІІ.

Крім того, факт проживання позивача у вказані вище періоди у с. Хотешів та с. Котуш Камінь-Каширського району Волинської області підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 10.02.2020 №202/2 позапланової перевірки Хотешівської сільської ради у висновку якої вказано, що при перевірці з питань дотримання вимог законодавства щодо достовірності поданих відомостей для призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою від 24.01.2020 №229 про реєстрацію проживання у с. Хотешів та с. Котуш Камінь-Каширського району, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протягом періодів з 22.04.1986 по 10.06.1989 та з 26.12.1991 по 24.02.2020 відповідно до погосподарських книг Хотешівської сільської ради, с. Хотешів та с. Котуш за 1986-2020 роки та будинкової книги, у яких дійсно вчинені записи реєстрації проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Хотешів та с. Котуш протягом періодів з 22.04.1986 по 10.06.1989 та 26.12.1991 по 24.02.2020.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 106 від 23.07.1991 с. Хотешів Камінь-Каширського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ДП «Ратнівське лісомисливське господарство», де у період з 25.07.1986 по 14.04.1989 та з 09.04.1992 по 06.12.1996 працював позивач, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення в селі Хотешів Камінь-Каширського району Волинської області був зареєстрований та фактично проживав з 22.04.1986 по 10.06.1989, працював з 25.07.1986 по 14.04.1989 та з 09.04.1992 по 06.12.1996, а в с. Котуш Камінь-Каширського району постійно зареєстрований та проживає з 26.12.1991 по даний час.

З урахуванням наведеного, позивач набув право на зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (3 роки - початкова величина та 2 роки додатково - 1 рік за 2 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Враховуючи наведене, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років позивач на буде лише в 55 років.

Так, як на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досяг необхідного віку для призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення такої пенсії, через, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що має на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

У підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №140/7548/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 листопада 2020 року