Справа № 415/5345/20
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5345/20
Провадження № 2-а/415/375/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Луньової Д.Ю.,

за участі секретаря - Гавриленко В.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін адміністратвину справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного межрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною бездіяльність, зобо`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2020 р. позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 передано для розгляду за підсудністю до Лисичанського міського суду.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 31.08.2020 р. відкрито провадження за даним адміністративним позовом в порядку ст.ст. 268 - 270, 287 КАС України.

В позовній заяві ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства України (м. Харків) щодо відмови у відкритті та поновленні виконавчого провадження по виконанню постанови Донецького апеляційного адміністративного суду у справі № 415/2566/16-а від 06.09.2016 р. за позовом Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в інтересах ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м. Лисичанськ про перерахунок пенсії. Також, просить суд зобов`язати відповідача відкрити та поновити виконавче провадження на виконання постанови від 06.09.2016 р. в адміністративній справі 415/2566/16-а.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 р. у справі 415/2566/16-а скасовано постанову Лисичанського міського суду Луганської області та зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Лисичанськ здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії з 01.12.2015 р. з застосуванням коефіцієнту заробітної плати, який дорівнює 5,6 та коефіцієнту страхового стажу, який дорівнює 0,85. Дану постанову було повністю виконано та 23.11.2016 р. закрито виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення. Але після закінчення виконавчого провадження, Управління пенсійного фонду України у м. Лисичанську перестало виконувати постанову суду від 06.09.2016 р. та при нарахуванні позивачеві пенсії використовує наступні коефіцієнти: заробітної плати - 5,10864, стажу - 0,50667. Не погоджуючись з такими діями Управління пенсійного фонду України у м. Лисичанську, позивач звернувся до Лисичанського міського суду з адміністративним позовом з вимогою про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, однак йому було відмовлено. Оскільки в скасуванні постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження було відмовлено не з тих підстав, що він не має права на виконання рішення суду, а через те, що на момент закінчення виконавчого провадження рішення суду виконувалось та дії державного виконавця були законні, позивач звернувся до державного виконавця з заявою, в якій просив повторно відкрити виконавче провадження на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду у справі 415/2566/16-а, але листом від 25.08.2020 року йому повідомлено, що підстав для повторного відкриття виконавчого провадження не встановлено. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача такою, що порушує його права, тому й звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

18 листопада 2020 року відповідач надав суду відзив, в якому у задоволенні позову просив відмовити за необґрунтованістю. Зазначив, що 03.10.2016 р. на виконання надійшов виконавчий лист Лисичанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2016 року № 2-а/415/65/16. Державним виконавцем направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду. Згідно відповідей боржника від 07.11.2016 р. та 21.11.2016 р. рішення суду фактично та в повному обсязі виконане. 23.11.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 18.05.2020 ОСОБА_1 надав заяву щодо повторного відкриття виконавчого провадження. Позивачу, листом від 28.05.2020 роз`яснено, що провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову. Тому, дії відповідача є правомірними, а позов нобґрунтованим.

Згідно з ч. 1ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень ст. 287 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, передбачено, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Як встановлено судом, позивач звертався до Лисичанського міського суду Луганської області з аналогічним позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області з позовом про визнання дій протиправими, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.02.2020 р. відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову та встановлено факт правомірності дій державного виконавця та відсутності підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 52466955 від 23.11.2016 р., яке відкрито за виконавчим листом, виданим на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 р. у адміністративний справі № 415/2566/16-а. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 року рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19.02.2020 р. залишено без змін.

15.05.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про повторне відкриття виконавчого провадження на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративого суду від 06.09.2016 р. по справі № 415/2566/16-а.

28.05.2020 р. Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (м. Харків) Дранишу В.Я. надано відповідь, в якій роз`яснено, що повторне відкриття (поновлення) виконавчого провадження можливе тільки за умови скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.

Ігнорування преюдиційних обставин свідчитиме про порушення не лише вимог процесуального закону, але й практики Європейського суду з прав людини щодо обов`язковості судових рішень, яка з огляду на вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинна застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у рішеннях від 6.09.2005 р. у справі «Салов проти України», від 25.07.2002 р. у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28.10.1999 р. у справі «Брумареску проти Румунії», Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувача визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою державного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Суд, враховуючи преюдиціальність правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Суд звертає увагу позивача, що повторне відкриття нового виконавчого провадження за рішенням суду, яке набрало законної сили та добровільно не виконано відповідачем, звернено до примусового виконання та у якому провадження закінчено, законом не передбачено.

На підставі викладеного, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 20, 78, 268-271, 287, 295, 297 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного межрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною бездіяльність, зобо`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті або закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції.

Суддя: Д.Ю. Луньова