Справа № 620/1463/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1463/20 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Епель О.В., Пилипенко О.Є.,

секретаря Ткаченка В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача Марченко А.Б.,

від відповідача 1 не прибув,

від відповідача 2 не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, що полягає у невиплаті недоотриманого грошового забезпечення та зобов`язання виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутовий питань та допомогу на оздоровлення за 2010 2014 роки включно, які він не отримав внаслідок незаконного звільнення та прийняти (видати) наказ із зазначенням суми виплати грошового забезпечення, яка недоотримана ним.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням суду скасовано наказ про звільнення його зі служби. Після поновлення на службі, відповідач не здійснив виплату за час вимушеного прогулу грошового забезпечення за всіма його складовими, через що він звернувся до останнього з відповідною заявою. Проте, у проведенні цих виплат йому відмовлено.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом самостійно змінено предмет спору, внаслідок чого застосовано норми матеріального права, які не стосуються спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивач вдруге звертається до суду з аналогічними позовними вимогами. Також наголошує на тому, що позивачем пропущений строк звернення за судовим захистом, оскільки з наказом про поновлення на посаді та виплату коштів за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 ознайомлений 09 липня 2015 року, а відповідний позов подав до суду лише 27 квітня 2020 року. Акцентує увагу на тому, що позивач звертався із рапортом про виплату допомоги на оздоровлення. Питання про виплату матеріальної допомоги позивачем не ставилось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, проте рішення суду підлягає скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач проходив військову службу за контрактом в Прикордонному загоні. Наказом № 117-ос від 27 серпня 2009 року ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України згідно статті 26 частини 6 пункта «е», - за службовою невідповідністю займаній посаді.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року по справі № 2а-11264/09/2570, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково та, зокрема, зобов`язано відповідача поновити його на посаді старшого техніка - начальника служби технічного нагляду та пожежної безпеки ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання зазначеного рішення суду наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 09 липня 2015 року ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого техніка групи пожежної безпеки відділу персоналу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 287- ос від 14 грудня 2016 року позивача, у зв`язку із звільненням з військової служби, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

У зв`язку із тим, що за час проходження військової служби в Чернігівському прикордонному загоні позивача не було розраховано повністю за всіма видами грошового забезпечення, він письмово звертався із заявою про виплату грошового забезпечення, до якого входить матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань та допомога на оздоровлення за 2010-2014 роки включно.

У здійсненні грошових виплат позивачу відмовлено.

Уважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави на отримання допомоги на оздоровлення у позивача відсутні, а надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком відповідача та здійснюється у межах фонду грошового забезпечення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Як установлено судом, питання виплати допомоги на оздоровлення за 2010-2014 роки було предметом судового розгляду у справі №825/337/16.

За результатами розгляду зазначеної справи, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Як убачається із матеріалів справи, сторони, підстави і предмет спору в частині визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання виплатити допомогу на оздоровлення за 2010-2014 роки збігаються з такими у справі №825/337/16, що є підставою для закриття провадження у даній справі у відповідній частині.

Відповідно до положень частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині зобов`язання виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України) визначався Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 року за № 537/15228 (далі Інструкція).

Відповідно до підпункта 3.6.1 цієї Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Підпунктом 3.6.2 Інструкції передбачено, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) на підставі рапорту, який подається по команді.

Однак, ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції позивачем не надано доказів на підтвердження факта звернення з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 2014 роки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову у відповідній частині відсутні.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову у відповідній частині.

Керуючись статтями 33, 34, 135, 139, 238, 242-244, 308, 310, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити допомогу на оздоровлення за 2010-2014 роки закрити.

У решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного текста шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.В. Епель

О.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 19 листопада 2020 року.)