Справа № 2-а-1112/11
Суддя: Лобарчук О. О.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1112/11
Провадження № 6-а/209/24/20
УХВАЛА

"16" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складів

головуючого судді Лобарчук О.О.,

за участі секретаря Золотиих Л.М.

заявника ОСОБА_1

представника заявника Пристромко М.П.

розглянувши матеріали заяви поданої представником заявника ОСОБА_1 - Пристромко Максимом Петровичем до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про видачу виконавчого листа на виконання постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська 20.04.2011 р. у справі №2а-1112/2011, -

В С Т А Н О В И В :

05 листопада 2020 року до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 - Пристромко Максима Петровича до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа для виконання та видачу виконавчого листа на виконання постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська 20.04.2011 р. у справі №2а-1112/2011.

В обгрунтування заяви зазначає, що на виконання постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.04.2011 року у справі №2а-1112/11 було видано виконавчий лист від 20.04.2011 року строком пред`явлення до виконання до 20.04.2012 року.Однак, його не було пред`явлено до виконання, оскільки відповідач здійснив нарахування з 20.04.2011 року в добровільному порядку.

Рішенням суду не були визначені часові рамки нарахування та виплати пенсії в подальшому після рішення суду. І це відповідає принципам права. Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, з самого визначення поняття "пенсія" випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок).

Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 820/5621/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 167/592/17 та від 10 липня 2018 року у справі №646/6250/17 (щодо строку звернення до суду).

На виконання постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від

20.04.2011р. у справі № 2а-1112/2011 було видано виконавчий лист від 20.04.2011р. строком

пред`явлення до виконання до 20.04.2012р. Однак, його не було пред`явлено до виконання, оскільки

відповідач здійснив нарахування з 20.04.2011р. в добровільному порядку.

В подальшому, у зв`язку із внесенням змін до ст. 54 Закону № 796, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року № 3491-VI (далі - Закон №3491VI) якими, розділ VII Прикінцеві положення Закону України Про державний бюджет України на 2011 рік було доповнено п. 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст. 39, 50, 51. 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Положення пункту 4 розділу VII визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011).

Проте, приймаючи зазначене рішення від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, Конституційний

Суд України досліджував конституційність лише самої можливості переданім Верховною Радою

України повноважень визначати порядок та розміри пенсій Кабінету Міністрів України, як вищому

органу виконавчої влади, з метою додержання принципів збалансованості бюджету, та лише в

межах бюджетного року.

Конституційний Суд України не досліджував питання, а чи дійсно дотримано принципи "соціальної справедливості та пропорційного розподілу народного блага" (як зазначено в мотивувальній частині рішення) зазначеним законом про державний бюджет, лишивши дослідження цього питання судовій гілці влади, яка стоїть на захисті права та принципів соціальної справедливості та пропорційного розподілу народного блага між законодавчою та виконавчою владою держави.

Так Конституційний Суд України в своєму рішенні 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, серед

іншого зазначив: "Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України. У рішеннях від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005, від 20 червня 2007 року № 5-рп/2007 Конституційний Суд України сформулював правові позиції стосовно такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність). Крім того, згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 17 березня 2005 року № 1-рп/2005 у справі про надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, держава зобов язана відповідним чином регулювати економічні процеси, встановлювати і застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм

реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового

забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів

усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи

усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17

Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може

бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у

Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними

ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до

якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в

частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови

життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21

Конституції України.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є

конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права

на соціальний захист."

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорно-

бильської катастрофи" також є спеціальним, оскільки визначає статус осіб, які виконуючи свій громадянський обов`язок, ризикуючи своїм життям та здоров`ям рятували життя мільйонів людей. Преамбулою Закону визначено:"Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха. Створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів.

Цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює

єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і

трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення."

Частинами 1 - 3 ст. 54 Закону № 796, законодавець визначив можливості та порядок нараху-

вання пенсії інвалідам першої категорії, тобто особам які приймали участь у ліквідації аварії на ЧАЕС, та ч. 4 ст. 54 Закону, законодавець визначив мінімальний розмір пенсії цієї категорії громадян

зазначивши, що в усіх випадках (тобто незалежно від розрахунку за іншими законами або частинами

1-3 ст. 54 Закону) основна пенсія інвалідів 1 групи має бути не меншою за 10 мінімальних пенсій за

віком (на сьогодні це 17120 грн.); інвалідам 2 групи - не меншою за 8 мінімальних пенсій за віком (на сьогодні це 13696 грн.) та інвалідам третьої групи - не меншою 6 мінімальних пенсій за віком (на

сьогодні це 10272,00 грн.).

Отже, якою має бути пенсія позивача з 2012 по 2020 роки у періоди, коли не була призупинена Законами України про Держбюджет.

Відтак, Законом № 3491-VI Кабінету Міністрів України були надані повноваження встанов-

лювати інші, ніж передбачені ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ. розміри державної та додаткової пенсій

особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На виконання п. 7 Закону № 3491-VI

06 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" №745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, п. 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, що до яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою. Постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23 листопада 2011 року № 1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте, згідно з абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду

України № З-рп/2012 від 25 січня 2012 року: "Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів Укра-

їни, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок

коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до

пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

З правового аналізу вказаних Законів та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів

України та роз`яснень Конституційного Суду України вбачається, визначення порядку та розмірів

виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. Проте, відповідно

до ст. З Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бю-

джетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного

року і закінчується 31 грудня того ж року."

З 1 січня 2012 року нарахування і виплата пенсії позивачу здійснювалась у розмірі, вста-

новленому Законом України від 22 грудня 2011 року № 4282-УІ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» (далі - Закон № 4282-УІ) та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23

листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок), оскільки за загальним правилом дії норм

права у часі, оскільки Закон № 4282-УІ був прийнятий пізніше Закону Же 796-ХІІ, а на виконання

Закону № 4282-УІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону №

4282-УІ та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Такий же правовий підхід відбувався й у 2013 році з прийняттям Закону України від 6 грудня

2012 року № 5515-УІ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (далі - Закон № 5515-УІ), пунк-

том 4 Перехідних положень якого, зокрема, встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20-23, 30. 31, 37, 39. 48, 50-52. 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, вста-

новлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік. Вказана норма Закону № 5515-УІ неконституційною не визнавалась та її дія у 2013 році не зупинялась.

З 1 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бю-

джет України на 2014 рік» (далі - Закон № 719-VII) не було передбачено жодних змін чи обмежень

для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Чинним залишався й Порядок. Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону № 796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, з 1 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Водночас, Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон № 1622-УІІ), який набрав чинності 3 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23. ЗО. 31. 37. 39. 48. 50-52. 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Таким чином, з 3 серпня 2014 року Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій за ст. ст. 50, 54 Закону № 796, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 719-VII в редакції Закону № 1622-УІІ був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону № 719- VII та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 3 серпня 2014 року.

Отже, у 2014 році лише в період з 1 січня по 2 серпня 2014 року управління ПФУ повинно

було нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не Порядком.

Закон України "Про Державний бюджет на 2015 рік від 28.12.2014 № 80-VIII (далі - Закон

№ 80-УІІІ) також не містив обмежень щодо застосування ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-ХІІ. Проте,

Законом України "Про внесення змін до Закону України Про державний бюджет України на 2015 рік" № 217-УІІІ від 02.03.2015р., який набув чинності 13.03.2015р. були внесені зміни до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону, згідно із якими норми ст. ст. 50, 54 Закону № 796 мали застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 13 березня 2015 року Законом № 80-УІІІ Кабінету Міністрів України надані

повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Оскільки на цей час також був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій за ст. ст. 50, 54 Закону № 796, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 80-УІІІ в редакції Закону № 1622-УІІ був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону № 719-УІІ та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 13.03.2015р.

Отже, у 2015 році лише в період з 1 січня по 12 березня 2015 року управління ПФУ пови-

нно було нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному статтями 50, 54

Закону № 796-ХІІ, а не Порядком.

Така правова позиція, щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року у справі № 285/4300/14-а та

постанові Верховного суду від 21.02.2018р. у справі № 619/2262/17.

Закони України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII,

"Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII, "Про Державний бюджет

України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VIII, "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від

23.11.2018 № 2629-VIII, "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-ІХ не

містили жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Отже, враховуючи принцип пріоритетності Закону №796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, з у період з 01 січня 2016 року по цей час нарахування та виплата позивачу основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватися у розмірі та на підставі ст. 50, 54 Закону № 796.

Викладене свідчить, що ОСОБА_1 набув право на отримання пенсії

по інвалідності виходячи з розміру восьми прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75% від прожиткового

мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і це право не може бути звужене або скасоване

жодними законами або підзаконними актами (ст. 22 Конституції України).

Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в тому числі

як правонаступник Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, виконуючи вимоги Конституції та Законів України, відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від

20.04.2011р. у справі № 2а-1112/2011, яке приймається іменем України, діє на свій її території та

не обмежене у часі у своїй дії, зобов`язане було забезпечити позивачу у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з 1 січня по 12 березня 2015 року та з 01 січня 2016 року по цей час і в подальшо-

му право на отримання пенсії не нижче набутого розміру - пенсії по інвалідності не нижче за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75%

мінімальної пенсії за віком розмір якої встановлений відповідними Законами України.

Щодо пріоритету норм ст. ст. 50. 54 Закону № 796 в редакції, що діяла до 01.01.2015р. для

інвалідів, що набули право на отримання пенсії до зазначеної дати.

Відповідно до п.п. 13 п. 4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими,

що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014р. № 76-VIII (далі - Закон

№ 76) частина 4 ст. 54 Закону № 796 була викладена в новій редакції, яка передавала Кабінету міністрів повноваження щодо визначення порядку нарахування пенсії інвалідам першої категорії за наслідками Чорнобильської катастрофи. А саме, частиною 3 ст. 54 в редакції цього Закону було передбачено: "Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".

Стаття 50 Закону № 796 також зазнала змін згідно із Законом № 76-VIII, яку було викладено у наступній редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія

за шкоду, заподіяну здоров ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Нібито, напрошується висновок про те, що тепер Порядок № 1210, яким Кабінет Міністрів визначив порядок нарахування пенсії інвалідам Чорнобиля, застосовується постійно... Однак це, лише щодо новопризначених пенсій, що цілком кореспондується з приписами ст. 22 Конституції України, відповідно до якого набуті права громадянами не можуть бути звужені або скасовані.

У Законі № 76-VIII цей конституційний принцип був врахований у пункті 7 Прикінцевих положень, у було визначено: "У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, відповідно до цього Закону, її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Як видно, законодавець використав словосполучення "встановленому розмірі", а "не

призначеному чи "нарахованому, А раніше встановлений розмір, був встановлений ст. 50 та

ч.4 ст. 54 Закону № 796 у редакції що діяла до 01.01.2015р., та становив для інвалідів 2 групи

першої категорії - 8 мінімальних пенсій за віком - основна пенсія та 75% мінімальних пенсій за

віком - додаткова за шкоду заподіяну здоров`ю. А отже, саме в такому розмірі мала нарахову-

ватись пенсія позивачу починаючи з 01.01.2016р., оскільки більше статті 50 та 54 Закону № 796

не потерпали змін та їх дія не обмежувалась Законами України про державний бюджет відпові-

дного року.

Викладене ще раз підтверджує, що позивач набув право на отримання пенсії по інвалід-

ності виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну

здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, і це право не може бути звужене або скасо-

ване жодними законами або підзаконними актами, та Головне управління пенсійного фонду

України Дніпропетровської області, в тому числі як правонаступник Управління Пенсійного

фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська, виконуючи вимоги Конституції,

Законів України та постанову Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від

20.04.2011р. у справі № 2а-1112/2011 зобов`язане було забезпечити позивачу реалізацію права на

отримання пенсії у зазначеному розмірі у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з 1 січня по 12

березня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 15 жовтня 2020 року та з 16 жовтня 2020 року до

відповідної зміни правового регулювання нарахування пенсій, з урахуванням припису ст. 22

Конституції України.

Станом на дату прийняття постанови Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 20.04.2011р. у справі № 2а-1112/2011 на виконання постанови видавався виконавчий лист з немайновою вимогою, яка виконувалась одноразово та вважалась виконаною за фактом її озвучення рішення суду боржнику в ході виконавчого провадження. Ніхто не розглядав рішення суду як таке, що захищає право на майбутнє, як у цій справі. Виконавчий лист видавався строком пред`явлення на один рік, а зміна нарахування пенсії дорівнювалась до зміни правового регулювання нарахування пенсії. З метою визнання неправомірним нарахування пенсії позивачу після 2012 року, позивач 24.03.2020р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача з проханням до суду визнати нарахування пенсії за період з 2012 по 2020 роки неправомірним та зобов`язання здійснити нарахування пенсії у належному розмірі.

Проте, суд, рішенням від 29 травня 2020 року у справі № 160/3300/20 закрив провадження у

справі з підстав передбачених пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства

України, оскільки встановив, що є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме - є постанова Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 20.04.2011р. у справі № 2а-1112/2011. Зазначене рішення від 29.05.2020р. набуло чинності за фактом його переглядув суді апеляційної інстанції, яка своєю постановою від 16.09.2020р. залишила рішення суду першої інстанції в силі.

Суд апеляційної інстанції визнав правильним встановлення судом першої інстанції правонаступництво обов`язку щодо виконання постанова Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 20.04.2011р. у справі № 2а-1112/2011 між Управлінням пенсійного фонду України в Дніпровському районі Дніпропетровської області та його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області внаслідок реорганізації відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 821 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України".

Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки предметом позову к справі 160/3300/20 є той самий предмет що й у справі № 2а-1112/2011 це питання вже вирішено судом, а отже невиконання вимог рішення суду слід вирішувати в порядку передбаченому ст. 383 КАС України, послав шись при цьому на позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 22 серпня 2019 року (справа №522/10140/17).

Отже, постанова Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 20.04.2011р. у

справі № 2а-1112/2011 мала виконуватись відповідачем у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з 1

січня по 12 березня 2015 року та з 01 січня 2016 року постійно, оскільки правовий статус позивача не

змінився та правове регулювання нарахування пенсії відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону № 796,

яке б ґрунтувалось на Конституції та Законах України, не змінилось у зазначений період від дня постановлення рішення.

У справах що стосуються пенсійного забезпечення інвалідів Чорнобильської катастрофи та взагалі пенсійного забезпечення, в тому числі нарахування пенсії на підставі рішення суду, строки звернення до суду за захистом порушеного права, мають бути поновлені, оскільки пенсії невиплачені з вини пенсійного фонду підлягають виплаті без обмеження строків, оскільки пенсія - є єдиним джерелом існування людини та її розмір та виплата гарантовані Конституцією України.

Ураховуючи, що у період пред`явлення виконавчого листа 20.04.2011р. до виконання - до 20.04.2012р. не відбувалось порушень прав позивача - були відсутні припини пред`явлення зазначеного листа до виконання.

Порушення прав позивача та приписів постанови суду відповідачем почалось у січні 2014

року. Проте, в державі, у процесуальних нормах буди відсутні механізми, які б давали можли-

вість виконувати рішення суду яке не має обмеження строку виконання. Також й була відсутня

судова позиція, що порушення прав позивача щодо питань які вже вирішено судом мають ви-

рішуватись в порядку виконання рішень суду.

Заявник та його представник в судове засідання з`явилися.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги заявника, послався на обставини викладені в заяві. Просить поновити строк ОСОБА_1 для пред`явлення виконавчого листа на виконання постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська 20.04.2011 року з 01 січня 2014 року. Просить видати виконавчий лист на виконання постанови Дніпровського районного уду м. Дніпродзержинська від 20.04.2011 року щодо нарахування ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, згідно ст.ст.49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Заявник підтримав своюб заяву.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився.

Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, заслухав пояснення представника заявника, заявника, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2011 року у справі № 2а-1112/11 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про визнання правомірними дій суб`єкта владних повноважень, в частині нарахування та виплати державної та додаткової пенсії - задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в частині нарахування та виплати державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 , в розмірі, які передбачено ст.49,50, ч.4 ст.54, ст.67 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12) - провомірними. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в подальшому нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію за віком згідно ст.ст. 50, 54 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-ХІІ до зміни правового регулювання здійснення нарахування та здійснення вищезазначених виплат в установленому законом порядку або зміни правового статусу позивача.

На виконання постанови Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 20 квітня 2011 року було видано виконавчий лист.

Згідно з пункту 18.4 Перехідних положень КАС України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, в редакції, яка діяла на момент набрання рішенням законної сили, виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист виданий 20 квітня 2011 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 2а-1112/11 про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в подальшому нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію за віком згідно ст.ст. 50, 54 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-ХІІ до зміни правового регулювання здійснення нарахування та здійснення вищезазначених виплат в установленому законом порядку або зміни правового статусу позивача, може бути пред`явлений до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання постановою законної сили, тобто до 20.04.2012 року.

Так, однією з конституційних засад правосуддя, визначених статтею 129-1 Конституції України, є обов`язковість судових рішень, а незабезпечення реального виконання судового рішення, що набрало законної сили, нівелює інститут судового захисту порушених прав особи, яка зверталася до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Кодексу адміністративного судочинства України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 6ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

З доданих до заяви документів вбачається, що 20 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримав виконавчий лист №2а-1112/2011р., однак, його не було пред`явлено до виконання, оскільки відповідач здійснив нарахування з 20.04.2011 року в добровільному порядку.

Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. №606-ХIV, в редакції, яка діяла на час набрання вищевказаною судовою постановою законної сили, було встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців, інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З наведеної норми вбачається, що суд може поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2а-1112/11 від 20.04.2011 року у разі визнання поважними причини його пропуску.

Відповідно до доданих до заяви матеріалів будь-яких доказів причин поважності пропущення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання щодо проблем зі здоров`ям, неможливість самостійно пересуватись та потреба у сторонній допомозі заявником не додано.

Таким чином, враховуючи відсутність причин поважності пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2а-1112/11 від 20.04.2011 року, а також те, що виконавчий лист заявником не втрачений та оригінал якого знаходиться у стягувача ОСОБА_1 , заява не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 220-231,376 КАС України, пунктом 3 розділу VI Прикінцевих положень, пунктом 18.4 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені заяви поданої представником заявника ОСОБА_1 - Пристромко Максимом Петровичем до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про видачу виконавчого листа на виконання постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська 20.04.2011 р. у справі №2а-1112/2011 та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа для виконання та видачу виконавчого листа на виконання постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська 20.04.2011 р. у справі №2а-1112/2011- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення її копії.

Повний текст ухвали складений 20.11.2020 року

Суддя О.О.Лобарчук