Справа № 816/3945/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 листопада 2020 року

Київ

справа №816/3945/15

адміністративне провадження №К/9901/28629/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Білоуса О.В., Усенко Є.А.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 816/3945/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування" до Головного управління ДПС у Полтавській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області про зобов`язання вчинити дії та стягнення суми бюджетного відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Газвидобування» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з Державного бюджету України бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 2894801 грн та пеню в сумі 869582,36 грн.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 04.02.2016, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019, позов задовольнив частково, зобов`язав Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування" на суму 2894801,00 грн в тому числі: за вересень 2007 року - на суму 47232,00 грн; за жовтень 2007 року - на суму 97559,71 грн; за лютий 2008 року - на суму 201815,60 грн; за березень 2008 року - на суму 564417,37 грн; за червень 2008 року - на суму 378110,15 грн; за липень 2008 року - на суму 275666,67 грн; за жовтень 2008 року - на суму 1330000,00 грн. Стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування" пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість в розмірі 869582,36 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Верховний Суд постановою від 22.02.2020 скасував постанову суду апеляційної інстанції, а справу направив до цього ж суду на новий розгляд.

За наслідками нового апеляційного перегляду, Другий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову від 28.09.2020, якою змінив абзац другий резолютивної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016, виклавши його в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування" бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в розмірі 2894801,00 грн. В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 залишив без змін.

02.11.2020 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - ГУ ДПС), направлена поштою 28.10.2020.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У цій справі підставою касаційного оскарження судових рішень визначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що приймаючи рішення у справі судами застосовано норму права (ст.200 Податкового кодексу України, далі - ПК України, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а також, без надання правової оцінки письмовим доказам у справі, зокрема:

1) Довідкам про розмір залишку невідшкодованих сум податку на додану вартість, що рахується в бюджетній заборгованості, згідно яких, залишок невідшкодованої суми ПДВ відсутній в Інтегрованій картці ТОВ «ПК «Газвидобування».

2) Розрахунку пені ГУ ДПС, згідно з яким початком перебігу строку для нарахування пені є день, визначений з урахуванням: - моменту отримання податковою інспекцією судового рішення, що набрало законної сили; - п`яти робочих днів, протягом яких податковий орган повинен був направити на адресу органу казначейства висновок (п.200.15 ст.200 ПК України); - п`яти операційних днів після отримання органом казначейства висновку, протягом яких мала бути перерахована сума бюджетного відшкодування платнику податків (п.200.13 ст.200 ПК України).

У касаційній скарзі наведено постанови Верховного Суду:

1) від 21.05.2020 у справі № 820/2090/16 (адміністративне провадження № К/9901/41576/18), в якій суд, повертаючи справу на новий розгляд зазначив, що в обґрунтування вимог касаційної скарги контролюючий орган посилався на те, що позивачем пропущений встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, тут і надалі в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) строк звернення до суду з даним позовом. Зазначив, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках передбачених законодавством можуть бути подані не пізніше 1095 днів, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Під час розгляду справи, судами попередніх інстанцій не надано жодної правової оцінки вказаним вище доводам контролюючого органу, не встановлено чи дотримано платником строк звернення до суду з даним позовом, строк подання заяви про бюджетне відшкодування та не з`ясовано наявність/відсутність у платника сум податкового боргу.

2) від 11.06.2020 у справі № 803/521/17 (адміністративне провадження №К/9901/42283/18), в якій колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суди попередніх інстанцій не дослідили питання правильності розрахунку пені, що був наданий ФОП ОСОБА 1.

Тобто, під час розгляду цієї справи, ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не було перевірено правомірність такого розрахунку. Крім того, судами не було належним чином й досліджено у відповідності до яких нормативних документів здійснювався даний розрахунок та чи були враховані позивачкою усі обставини, що могли б вплинути на розмір пені (кількість днів прострочення, облікова ставка НБУ, яка була встановлена на момент виникнення спірних правовідносин).

3) від 06.10.2020 у справі № 803/1149/18 (адміністративне провадження № К/9901/13652/19), в якій Верховний Суд зазначив, що початок перебігу строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ (що є також датою початку строку для нарахування пені, оскільки вимоги щодо відшкодування пені нерозривно пов`язані із фактом існування заборгованості бюджету), і такою датою є наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного п. 200.15 ст. 200 ПК України, який обраховується від дати фактичного отримання контролюю чим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних дні на відшкодування органами казначейства (зазначена кількість днів могла варіюватись в залежності періоду в якому заборгованість виникла та правового регулювання на той період, а саме п. 212, п.213 ПКУ).

Також, Суд зазначив, що початок перебігу вказаного строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ, проте такої встановлено фактично не було.

При цьому слід враховувати, що право на стягнення пені прямо залежить від права на бюджетне відшкодування, а саме від дотримання строків звернення про відшкодування грошових зобов`язань, передбачених п. 102.5 ст. 102 ПК України.

Пропуск строку передбаченого зазначеною нормою щодо відшкодування грошових зобов`язань вказує на відсутність підстав для звернення і з вимогою про стягнення пені на не відшкодовані грошові зобов`язання строк звернення за відшкодуванням яких пропущено.

4) від 19.11.2019 у справі №816/4779/15, у якій Верховний Суд скасував рішення судів попередніх інстанцій з метою перевірки дотримання платником при поданні відповідної заяви вимог пункту 102.5 статті 102 ПК України.

В ході нового розгляду справи №816/4779/15, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2020, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020, залишено без розгляду позовну заяву ТОВ «ПК «Газвидобування», з огляду на порушення позивачем строку звернення з вимогами зі стягнення суми бюджетного відшкодування, визначені п. 102.5 ст.102 ПК України.

5, 6) від 14.05.2019 у справі №810/1925/16 та від 14.11.2019 у справі №818/3843/15 (справи з аналогічним предметом спору (про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та пені)), подання Товариством до суду позову з вимогами про зобов`язання Інспекції подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування суми податку на додану вартість та стягнення з Державного бюджету України пені, нарахованої на таку заборгованість, відбулось лише 08.06.2016 (тоді як про невиконання суб`єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов`язків Товариство дізналося або повинне було дізнатися починаючи з 30.11.2012), що свідчить про пропуск позивачем 1095-денного строку, встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Крім того, у справі №810/1925/16 досліджено строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України (в чинній на той час редакції).

Зокрема, суд зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що оскільки сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за вересень 2012 року повинна була надійти на банківський рахунок Товариства до 30.11.2012, то саме з 30.11.2012 Товариство повинне було дізнатися і дізналося про порушення свого права на бюджетне відшкодування, у зв`язку з чим, звернувшись до суду з вказаним позовом лише 08.06.2016 Товариство пропустило строк звернення до суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини другої 2 статті 99 КАС України (на даний час ст.122 чинного Кодексу), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у вищезазначених постановах, ГУ ДПС у Полтавській області вважає, що позивачем порушено строк звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 2894801,00 гривень.

Перевіривши обґрунтування касаційної скарги у взаємозв`язку із викладеною підставою, колегія суддів позбавлена можливості встановити, які саме висновки судів попередніх інстанцій щодо застосування норм права скаржник вважає помилковими і такими, що здійснені без урахування висновків Верховного Суду.

Крім того, посилання на постанову Верховного Суду від 21.05.2020 у справі № 820/2090/16 (адміністративне провадження № К/9901/41576/18) в контексті того висновку, який наведено скаржником, не знаходить свого підтвердження. У цій справі підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд стало те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 змінила правовий підхід до питання обрання ефективного способу захисту порушеного права і зазначила, що саме стягнення сум бюджетної заборгованості (а не зобов`язання подати висновок) є належним способом захисту прав платника податків.

Аналогічна підстава для скасування судових рішень зазначена і у постанові від 19.11.2019 у справі №816/4779/15. Посилання у цій постанові на необхідність перевірки при новому розгляді дотримання платником при поданні відповідної заяви вимог пункту 102.5 статті 102 ПК України не є висновком щодо застосування цієї норми в контексті строку звернення до суду з позовом про стягнення бюджетної заборгованості та пені, що є предметом спору у справі, у якій подано касаційну скаргу. Посилання на висновок судів, зроблений за результатами нового розгляду справи, не має правового значення при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Посилання на постанову Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 803/521/17 (адміністративне провадження №К/9901/42283/18) наведено у взаємозв`язку із висновком, який не стосується питання застосування норм прав, що є обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Посилання на постанови Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №810/1925/16 та від 14.11.2019 у справі №818/3843/15 не дають можливість встановити до якого висновку судів попередніх інстанцій їх наведено, як такі, що підтверджують неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права всупереч позиції Верховного Суду.

Наведене скаржником обґрунтування є суперечливим, оскільки є незрозумілим позиція ГУ ДПС: відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування чи пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про її стягнення; неправильність здійсненого судами розрахунку пені чи пропуск строку звернення до суду з вимогами про її стягнення.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанову Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язком є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними.

Скаржник не наводить, в чому він вбачає подібність правовідносин у справі, у якій подає касаційну скаргу, зі справами, які були предметом касаційного розгляду Верховним Судом.

Також колегія суддів зазначає, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої наявний висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову або заперечень на нього, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали оцінку, як на думку скаржника, неправильно.

У касаційній скарзі більшість доводів пов`язана саме із пропуском строку звернення до суду з позовом, разом з тим, з огляду на зміст судових рішень у цій справі, перед судами не було поставлено такого питання. Враховуючи, що касаційна скарга надходить до суду без справи, у суду касаційної інстанції відсутня можливість перевірити застосовність до спірних правовідносин перелічених скаржником правових позицій Верховного Суду.

Посилання на початку касаційної скарги, що судами не надано правової оцінки письмовим доказам у справі не є тотожним застосуванню судами норм права без урахування висновків Верховного Суду. Доводам про порушення судами норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, кореспондує підстава для касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, посилань на яку у касаційній скарзі не міститься. Ця підстава є відсилочною до частин другої і третьої статті 353 КАС України, які передбачають направлення справи на новий розгляд.

Тобто, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Вимогами ж касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд, як це передбачено статтею 353 КАС України, а ухвалення нового рішення про відмову в позові повністю, що передбачено статтею 351 КАС України. До того ж такі вимоги суперечать доводам касаційної скарги як про пропуск позивачем строку звернення до суду, що відповідно до статті 123 КАС України тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, так і доводам про неправильний розрахунок судами суми пені.

Водночас відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх помилкове (некоректне) визначення, а так само визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з наведеним скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу зміст якої щодо підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі. Також скаржнику необхідно подати копію відзиву на позов, апеляційної скарги, копії розрахунку пені ГУ ДПС для перевірки доводів ГУДПС, наведених у касаційній скарзі, що питання наведеного у касаційній скарзі розрахунку пені, а також питання строку звернення до суду, ставилося перед судами попередніх інстанцій.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику часу на усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 816/3945/15 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- надання уточненої касаційної скарги, зміст якої, зокрема щодо підстав касаційного оскарження, має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі, а її доводи мають узгоджуватись з фактичними обставинами справи з наданням документів, які це підтверджують, зокрема, копії відзиву на позов, апеляційної скарги, розрахунку пені.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон О.В. Білоус Є.А. Усенко