Справа № 160/5518/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року Справа № 160/5518/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Безрученко К.В.,
представника позивача: Поуха Д.А.,
представника відповідача: Єфіменка О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрізолітснаб» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
Вищевказані первинні документи складені з дотриманням обов`язкових вимог до первинних документів, встановлених ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а податкові накладні - з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України та в повній мірі відображають зміст і обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв`язку із здійсненням оплати за поставлені товари, що, в свою чергу, також підтверджує склад понесених ТОВ «Укрізолітснаб», витрат, які правомірно враховані при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року відкрито провадження у справі № 160/5518/20, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16 липня 2020 року. Останнє судове засідання відбулося 07 жовтня 2020 року.
Результати дослідження діяльності вказаних підприємств свідчать про те, що метою їх створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, в т.ч. ТОВ «Укрізолітснаб».
Означеною перевіркою встановлено, що договори поставки, додатки до договору поставки, рахунки-фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, надані ТОВ «Укрізолітснаб» до перевірки, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України. До перевірки не надано товарно-транспортні накладні.
Також, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області отримано вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2017 по справі №359/6918/2017 (пр. 1-КП/359/489/2017), відповідно до якого ОСОБА_1 (засновник та директор ТОВ «ТД «Форум Брандіг») було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України. Оскільки вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2017 по справі №359/6918/2017 (пр. 1-КП/359/489/2017) ТОВ «ТД «Форум Брандіг» визнано фіктивним, тому неможливо підтвердити правомірність віднесення сум до складу податкового кредиту та до складу валових витрат за 2016 рік по взаємовідносинам з даним контрагентом - постачальником.
Також, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області отримано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 по справі №202/790/19, відповідно до якого ОСОБА_2 (засновник та директор ТОВ «Продукт Групп») було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 205 КК України. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 205 КК України як такі, що виразилися у фіктивному підприємництві.
Таким чином, первинні документи, які складені ТОВ «ТД «Форум Брандіг», ТОВ «Продукт Групп» по взаємовідносинам з ТОВ «Укрізолітснаб» є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення господарських операцій між вказаними підприємствами.
За таких обставин, відповідач зазначив, що оскаржені податкові-повідомлення рішення є правомірними, а тому у суду відсутні підстави для їх скасування.
У судовому засіданні 07 жовтня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, просив відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з висновками означеного акта, перевіркою ТОВ «Укрізолітснаб» встановлено порушення:
На підставі означеного акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 15.01.2020 року, а саме:
Як видно з акта перевірки, в обґрунтування своєї позиції контролюючий орган зазначив, що результати дослідження діяльності ТОВ «ТД «Форум Брандіг» та ТОВ «Продукт Групп» вказують на те, що метою їх створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, у т.ч. ТОВ «Укрізолітснаб», а операції позивача із ТОВ «ТД «Форум Брандіг», ТОВ «Продукт Групп» не мали реального характеру.
Так, по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ТД «Форум Брандіг» контролюючим органом встановлено, що в наданих до перевірки договорі поставки, додатках до договору поставки, рахунках-фактурах, видаткових накладних, платіжних дорученнях відсутній обов`язковий реквізит, який необхідний бути в первинному документі, а саме: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Тобто, перевіркою встановлено, що договір поставки, додатки до договору поставки, рахунки - фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, надані ТОВ «Укрізолітснаб» до перевірки, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства. Також, до перевірки не надано товарно-транспортні накладні.
Свідоцтво платника ПДВ №200190756 від 01.03.2015 має статус «анульоване» 02.02.2018, у зв`язку з відсутністю поставок та ненадання декларацій.
Баланс та декларація з податку на прибуток за 2016 рік підприємством не подавалися. Згідно звітності форми 1-ДФ у працювала 1 особа.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області отримано вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2017 по справі №359/6918/2017 (пр. 1-КП/359/489/2017), відповідно до якого засновника та директора ТОВ «ТД «Форум Брандіг» ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України.
Окрім того, згідно Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «ТД «Форум Брандіг» придбавалася велика кількість різноманітних товарів та послуг. Придбання товару, що реалізований на адресу ТОВ «Укрізолітснаб», відсутнє.
По взаємовідносинам позивача із ТОВ «Продукт Групп» встановлено, що в наданих до перевірки договорі поставки, додатках до договору поставки, рахунках-фактурах, видаткових накладних, платіжних дорученнях відсутній обов`язковий реквізит, який необхідний бути в первинному документі, а саме: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Тобто, перевіркою встановлено, що договір поставки, додатки до договору поставки, рахунки - фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, надані ТОВ «Укрізолітснаб» до перевірки, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства. Також, до перевірки не надано товарно-транспортні накладні.
Свідоцтво платника ПДВ №200348279 від 01.08.2017 має статус «анульоване» 27.03.2019, у зв`язку з ненаданням декларацій протягом року.
Згідно звітності за формою 1-ДФ за 4 квартал 2017 року на підприємстві працювало за трудовими договорами 5 осіб.
Баланс та декларація з податку на прибуток за 2017 рік підприємством не подавалися.
Головним управління ДПС у Дніпропетровській області отримано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 у справі № 202/790/19 (№1-КП/202/205/2019), відповідно до якого ОСОБА_2 ( засновника та директора ТОВ «Продукт Групп») визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України.
Окрім того, згідно Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Продукт Групп" придбавалася велика кількість різноманітних товарів та послуг. Придбання товару, що реалізований на адресу ТОВ «Укрізолітснаб» відсутнє.
За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку, що первинні документів, які складені ТОВ "Укрізолітснаб" по взаємовідносинам з ТОВ «ТД «Форум Брандіг» та ТОВ «Продукт Групп" є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами. Первинні документи свідчать про відсутність факту реального вчинення господарської операції по взаємовідносинам ТОВ "Укрізолітснаб" із ТОВ «ТД «Форум Брандіг» та ТОВ «Продукт Групп". Досліджені операції спрямовані на документальне оформлення постачання товарів та послуг та не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Метою їх оформлення є мінімізація податкових зобов`язань ТОВ "Укрізолітснаб".
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), витрати - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ ПК України.
Відповідно до п. 44.2 ст.42 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Пунктом 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 4 Закону №996 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат.
Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Витрати» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі - П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.
Згідно з п.6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п.7 П(С)БO 16).
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов`язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ТОВ «Укрізолітснаб» та ТОВ «ТД «Форум Брандіг», ТОВ «Продукт Групп» і реальність зміни майнового стану першого.
У досліджуваному періоді ТОВ «Укрізолітснаб» мало взаємовідносини з ТОВ «ТД «Форум Брандіг» та ТОВ «Продукт Групп».
Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «ТД «Форум Брандіг» та ТОВ «Продукт Групп», суд зазначає таке.
Між ТОВ «Укрізолітснаб» та ТОВ «ТД «Форум Брандіг» укладено договір поставки №41 від 05.01.2016, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію, визначену в договорі, а покупець зобов`язаний отримати у власність продукцію та своєчасно сплатити її вартість, яка визначена умовами договору.
Між ТОВ «Укрізолітснаб» та ТОВ «Продукт Групп» укладено договір поставки №100 від 08.12.2017, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію на умовах цього договору.
Дослідивши зміст господарських договорів, укладених позивачем із ТОВ «ТД «Форум Брандіг» та ТОВ «Продукт Групп» та первинні документи, що складені на підставі таких договорів, суд не може взяти до уваги такі документи на підтвердження фактичного та реального здійснення господарських операцій між означеними підприємствами, з огляду на таке.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити, зокрема, підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у продавця відчужуваних ним товарів, необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійснення операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Для цілей оподаткування ПДВ операції з постачання (придбання) товарів (послуг) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку.
Наявність у платника податку первинних документів, які не мають дефекту форми, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів.
Разом з тим, з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.
Відповідно до ч.1 ст. 205 Кримінального кодексу України, фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.
За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.
Ця обставина не може залишатися неврахованою, оскільки факт участі особи, яка підписала первинні документи, у діяльності фіктивного підприємства, несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
Судом встановлено, що у взаємовідносинах позивача із кожним контрагентом, а саме: ТОВ «ТД «Форум Брандіг» (засновник та директор ОСОБА_1 ) та ТОВ «Продукт Групп» (засновник та директор ОСОБА_2 ), усі документи, зокрема договори поставки, рахунки-фактури, видаткові накладні, були підписані безпосередньо керівниками (засновниками) зазначених підприємств.
Після вказаної реєстрації ОСОБА_1 , не здійснювала підприємницьку діяльність, не укладала угоди фінансового характеру та не користувалася печаткою підприємства, реєстраційні та установчі документи підприємства передала невстановленій досудовим слідством особі, що надало змогу останній, фактично керувати СФГ: використовуючи вказані документи, вести незаконну діяльність з метою надання протиправних послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки з мінімізації податкових зобов`язань та неправомірного формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а саме: складати від імені ОСОБА_1 , як директор СФГ необхідні документи фінансово-господарської діяльності (договори, податкові накладні, податкову звітність та інші документи), звітні документи даного підприємства по сплаті податків, які зовні складені вірно, але фактично не відповідають дійсності та надали змогу перераховувати грошові кошти без фактичного проведення фінансово-господарських операцій з відображенням у податковій та бухгалтерській звітності підприємства і його контрагентів операцій, які не відповідають дійсності.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.205 КК України, фіктивне підприємництво, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, скоєне за попередньою змовою групою осіб.
В матеріалах справи міститься вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 по справі №202/790/19 (провадження 1-кп/202/205/2019), яким затверджено угоду про визнання винуватості від 03 квітня 2019 року в м. Дніпро між обвинуваченою ОСОБА_2 , захисником Савенко О.М. та прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 . ОСОБА_2 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України та призначено їй узгоджене сторонами у покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Також ОСОБА_2 , достовірно знаючи, що здійснювати заявлену в статуті ТОВ «Продукт Групп» фінансово-господарську діяльність та працювати (фактично виконувати обов`язки) на посаді директора товариства не буде, виконуючи частину досягнутої з невстановленою особою злочинної змови, діючи умисно, з корисливих мотивів, передала останній вищезазначені документи для здійснення реєстрації ТОВ «Продукт Групп», за що в подальшому отримала грошову винагороду в сумі 2 000 грн.
Незважаючи на те, що ТОВ "Продукт Групп" було зареєстровано в державних органах влади як суб`єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_2 створила вказане підприємство без наміру здійснення господарської діяльності, пов`язаної з продажем товарів, виконанням робіт чи наданням послуг, а виключно з метою прикриття незаконної діяльності не встановлених досудовим розслідуванням осіб, діючи за попередньою змовою в інтересах не встановлених слідством осіб.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2019 по справі №202/790/19 (провадження №11-кп/803/1958/19), вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_2 скасовано. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 205 КК України закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
В означеній ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що доводи обвинуваченої щодо невірної кваліфікації її дій, а також, що її вина є недоведеною, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідно до вимог п.1 ч.4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.
При цьому підстав щодо невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення обвинуваченій наслідків укладення угоди, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Верховним Судом України неодноразово, з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, є безпідставними.
Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі №21-4781а15; від 22 березня 2016 року у справі №21-170а16; від 22 березня 2016 року у справі №21-2927а15; від 29 березня 2016 року у справі №21-5315а15; від 12 квітня 2016 року у справі №21-3270а15; від 12 квітня 2016 року у справі №21-3635а15; від 19 квітня 2016 року у справі №21-4985а15; від 26 квітня 2016 року у справі №21-4976а15; від 24 травня 2016 року у справі №21-5332; від 14 червня 2016 року у справі №21-1318а16.
Таким чином, сам факт наявності у позивача первинних документів, виписаних від імені постачальника/виконавця, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.
У постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №802/4132/15-а зазначено, що докази необґрунтованого виникнення у платника податкової вигоди повинні розцінюватися у сукупності та взаємозв`язку, причому оцінці підлягає також і діяльність усіх учасників господарських операцій. Статус фіктивного, нелегального підприємства (зокрема, в силу його реєстрації на підставну особу) несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Окрім того, суд також враховує, що під час перевірки посадовими особами відповідача проаналізовано номенклатуру товарів, які реалізовані на адресу ТОВ "Укрізолітснаб" та не встановлено придбання означеного товару ТОВ «ТД «Форум Брандіг» та ТОВ «Продукт Групп".
Підсумовуючи викладене суд зазначає, що саме лише документальне підтвердження, правильність документального оформлення певних операцій, не свідчить про правильність відображення таких операцій у податковому обліку. Одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою, у відповідності до якого неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувати таку операцію.
Суд звертає увагу, що у даній справі спірним є не так питання наявності чи відсутності певних первинних документів, а питання можливості підтвердження такими документами відомостей податкового обліку, з огляду на обставини реальності чи нереальності господарських операцій, які зафіксовані у них.
У даному випадку, позивач надав документи, що відображають операції з постачання товару. Саме ці операції позивач і відобразив у податковому обліку. Водночас, у ході розгляду справи було встановлено, що ці операції не були реальними, а тому позивач не мав права відображати саме такі операції у податковому обліку та враховувати їх при розрахунку податкового кредиту.
Доводи позивача про неправомірність посилання контролюючого органу на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 у справі № 202/790/19 (провадження № 11-кп/803/1958/19), який скасовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2019 у справі № 202/790/19 (провадження № 11-кп/803/1958/19) є необгрунтованими, з огляду на те, що в означеному судовому рішенні невірна кваліфікація дій, а також недоведеність вини ОСОБА_2 не встановлені судом апеляційної інстанції, а вирок суду скасований та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ст.205 КК України.
В відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних.
Таким чином, суд дійшов висновку, про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова