Справа № 440/4617/20
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4617/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом депутата Зіньківської міської ради Полтавської області ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

26 серпня 2020 року депутат Зіньківської міської ради Полтавської області ОСОБА_1 (далі - позивач, депутат ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Зіньківської міської ради Полтавської області (далі - відповідач, Зіньківська міська рада) про визнання протиправним та скасування рішення Зіньківської міської ради від 09 липня 2020 року про заборону проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 липня 2020 року під час проведення Зіньківською міською радою сьомої сесії сьомого скликання депутатом міської ради Понежою В.І. виявлено бажання проведення відеозйомки засідання сесії міської ради, однак за результатами проведеного голосування прийнято рішення про заборону проведення відеозйомки засідання сесії депутатом міської ради Понежою В.І. у зв`язку з неодноразовим, вибірковим, необ`єктивним та упередженим висвітленням в соціальних мережах роботи пленарних засідань сесій та засідань постійних комісій та враховуючи пропозиції депутатів Зіньківської міської ради сьомого скликання. Позивач, голосуючи проти винесення зазначеного рішення, вважає, що таке рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що спірним рішенням заборонено доступ до публічної інформації щодо діяльності органу місцевого самоврядування, натомість діяльність депутата місцевої ради як представника відповідної територіальної громади передбачає забезпечення доступу до публічної інформації, визначеної статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а презумпція згоди фізичної особи на зйомку встановлена частиною 1 статті 307 Цивільного кодексу України. Таким чином у разі коли фото- чи відео зйомка відбувається на сесії будь-якої місцевої ради або іншому публічному заході, отримання жодного спеціалізованого дозволу не передбачається. За таких обставин позивач вказує, що відмова відповідача надати запитувану інформацію порушує право позивача на доступ до публічної інформації, гарантоване статтею 3, пунктом 6 частини 1 статті 14, частиною 2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статтями 13, 14 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

2. Стислий зміст заперечень відповідача

12.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 69 - 72/, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що відкритість роботи міської ради забезпечується шляхом присутності представників засобів масової інформації, які акредитовані при міській раді, а також запрошених осіб, почесних гостей і членів територіальної громади на пленарних засіданнях ради та засіданнях її комісій в порядку, передбаченому чинним законодавством; гласність роботи ради забезпечується шляхом доведення до відома громадськості інформації про план роботи ради, можливістю трансляції її засідань засобами Інтернету, телебачення і радіомовлення, публікацією звітів про роботу та рішень ради в Інтернеті та пресі, можливістю громадянам спостерігати (в порядку, обумовленому в частині 7 статті 4 Регламенту) роботу ради за рішенням ради, розміщенням (за наявності організаційної та/або технічної можливості) актів ради та її посадових осіб на офіційних веб-ресурсах ради (сторінках у мережі Інтернет). Вказував, що кожен громадянин має право безперешкодно відвідувати засідання органів ради за умови дотримання ним встановленого Порядку. Зауважував, що депутату міської ради Понежі В.І. заборонено лише проведення відеойомки засідання сесії міської ради, будь-яких інших заборон чи обмежень, зокрема, в частині доступу до публічної інформації, до депутата не встановлено. Зауважував, що твердження позивача стосовно порушення його права на доступ до публічної інформації не відповідає дійсності, оскільки у міській раді забезпечено право кожного на доступ до публічної інформації, зокрема, через відкритість і гласність роботи ради, безперешкодне функціонування сайту міської ради, надання відповідей на інформаційні запити, що надходять до органу місцевого самоврядування. Наголошував, що жодних заборон до позивача стосовно доступу до публічної інформації, зокрема, заборони проведення відео зйомки засідання сесії міської ради, не встановлено, натомість позивачем не доведено, яким саме чином оскаржуване рішення Зіньківської міської ради «Про заборону проведення відео зйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І. » порушує права останнього на доступ до публічної інформації.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із невідповідністю її вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України /а.с. 37/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 65 - 66/.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 у грудні 2019 року обраний депутатом Зіньківської міської ради, що не заперечується сторонами у справі та підтверджується відомостями офіційного сайту Зіньківської міської територіальної виборчої комісії ( https://tvk2019.org/8434).

09 липня 2020 року під час засідання сьомої сесії сьомого скликання Зіньківської міської ради доповнено порядок денний пленарного засідання сьомої сесії Зіньківської міської ради сьомого скликання питанням «Про заборону проведення відеозйомки депутатом міської ради Понежою В.І. » та за результатами розгляду вказаного питання прийнято рішення - заборонити проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І. , що зафіксовано у протоколі Зіньківської міської ради сьомої сесії сьомого скликання від 09.07.2020 /а.с. 106 - 123/.

Рішення Зіньківської міської ради від 09.07.2020 «Про заборону проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І. » прийнято, враховуючи неодноразове, вибіркове, необ`єктивне та упереджене висвітлення в соціальних мережах роботи пленарних засідань сесій та засідань постійних комісій та враховуючи пропозиції депутатів Зіньківської міської ради сьомого скликання, про що свідчить зміст рішення, оформленого окремим документом /а.с. 104/.

Позивач, вважаючи, що рішенням від 09.07.2020 «Про заборону проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І. » порушено його право на доступ до публічної інформації, звернувся до суду про визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI (в редакції на час спірних правовідносин)).

Відповідно до положень статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Водночас, статтею 5 цього Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону № 2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно із частиною 1 статті 15 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: 1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо); 2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; 3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення; 4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності; 5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник; 5-1) перелік наборів даних, що оприлюднюються у формі відкритих даних; 6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації; 7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань; 8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи; 9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку; 10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію; 11) інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, а саме про: їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв`язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти; прізвище, ім`я та по батькові, службові номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом; розклад роботи та графік прийому громадян; вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад; перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення; перелік і службові номери засобів зв`язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності; систему обліку, види інформації, якою володіє суб`єкт владних повноважень; 12) іншу інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, порядок обов`язкового оприлюднення якої встановлений законом.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації (частина 2 статті 15 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 2 статті 49 Закону № 280/97-ВР визначено, що депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення.

Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (частина 4 статті 49 Закону № 280/97-ВР).

Згідно із частиною 1 статті 46 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

За змістом частини 17 статті 46 Закону № 280/97-ВР сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновків, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону.

У позовній заяві позивач зазначив, що рішення Зіньківської міської ради від 09 липня 2020 року про заборону проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І. порушило його право на доступ до публічної інформації, тобто позивач фактично не погоджується із рішенням відповідача, яке унеможливило здійснення відеофіксації засідання іншим депутатом ради.

Суд звертає увагу на те, що процес засідання не є публічною інформацією у розумінні Закону № 2939-VI, оскільки остання створюється лише після його завершення та полягає у прийнятті рішень, які відображаються, тобто, фіксуються, шляхом оформлення відповідного протоколу.

Вказаний висновок суду узгоджується із подібною позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.02.2018 у справі 817/1432/15.

Судом встановлено, що протокол засідання сьомої сесії сьомого скликання Зіньківської міської ради від 09.07.2020, порядок денний і рішення, прийняті на засіданні ради 09.07.2020, оприлюднено на офіційному сайти Зіньківської міської ради (http://misto-zinkiv.com.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=2523:2020-07-21-13-11-17&catid=118:-ii&Itemid=75), у зв`язку з чим відповідачем забезпечено виконання обов`язку, передбаченого частиною 1 статті 15 Закону № 2939-VI.

Суд також бере до уваги, що депутат ОСОБА_1 був присутній під час засідання Зіньківської міської ради 09.07.2020, що не заперечується сторонами та підтверджується змістом протоколу засідання від 09.07.2020. Отже позивач мав доступ до засідання Зіньківської міської ради 09.07.2020, чим гарантовано його право на доступ до публічної інформації відповідно до статті 3 Закону № 2939-VI.

Доказів звернення із запитом до Зіньківської міської ради про надання доступу до публічної інформації та відмови останньої у такій інформації позивачем не надано.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що рішення Зіньківської міської ради від 09.07.2020 «Про заборону проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І. » стосується прав іншої особи - депутата Понежі В.І. , та жодним чином не впливає на права, законні інтереси та обов`язки позивача. При цьому суд зауважує, що зазначене рішення є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №813/38/16, від 27 лютого 2020 року у справі №440/569/19.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що рішення Зіньківської міської ради від 09.07.2020 «Про заборону проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради Понежою В.І. » не порушує права та законні інтереси позивача, пов`язані із доступом до публічної інформації, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову депутата Зіньківської міської ради Полтавської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Зіньківської міської ради Полтавської області (вул. Воздвиженська, 67, м. Зіньків, Полтавська область, 38100, ідентифікаційний код 13955982) про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Головуючий суддя М.В. Довгопол