Справа № 443/423/17
Суддя: Сливка С. І.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №443/423/17
Провадження №2-а/443/40/20
РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Сливки С.І.,

за участю секретаря Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування постанови,

встановив :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Ярослава Ігоровича щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0672/209080000/17 від 24.03.2017 року.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що оскаржуваною постановою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного Кодексу України та накладено штраф в розмірі 8500,00 гривень. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що він не мав можливості вивести за межі митної території України транспортний засіб марки «AUDI A6», р.н. НОМЕР_1 у встановлений Законом строк, у зв`язку із обставинами непереборної сили, а саме поломкою автомобіля. На думку позивача, посадовою особою, якою вирішувалось питання про притягнення його до відповідальності, не враховано всіх обставин справи.

Ухвалою від 01.12.2017 року відкрито провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області від 06.08.2020 року призначено повторний автоматичний авторозподіл справи.

Протоколом повторного автоматичного розподілу справи визначено Сливку С.І. головуючим суддею у справі.

Ухвалою від 11.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

18.08.2020 року від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідач повністю заперечує позовні вимоги та просить відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що оскаржувана постанова винесена з врахуванням усіх обставин справи, так як поломка автомобіля, що вказується позивачем як підстава не вивезення автомобіля за межі митної території України, не є аварією чи обставиною непереборної сили. Крім того, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа зобов`язана звернутись із письмовою заявою до митного органу. Однак, ОСОБА_1 із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили не звертався.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав.

Представник позивача - адвокат Домашовець В.С. в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини суд не повідомив, жодних доказів про поважність причин неявки не надав, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи, згідно п.3 ч.3 ст.205 КАС України.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав відзив на позов, згідно якого позов заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Про причини неявки суд не повідомив, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи, згідно ч.3 ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

З постанови в справі про порушення митних правил №0672/209080000/17 від 24.03.2017 року вбачається, що перевіркою інформації в АСМО «Інспектор» встановлено, що 09.10.2016 року через Закарпатську митницю ДФС ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб «AUDI», р.н. НОМЕР_1 в митному режимі «транзит». Станом на 02.03.2017 року вказаний транспортний засіб не вивозився з митної території України та у інший режим не поміщений. Вказаною постановою на ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. /а.с.4/.

Статтею 489 Митного Кодексу України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності,

Відповідно до ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 Митного кодексу України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частиною 3 ст.470 Митного кодексу України передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрату цих товарів, транспортних засобів, документів чи видачу їх без дозволу органу доходів і зборів, у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів, поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, висновком експерта, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

У відповідності до ч.1 ст.460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому, перевізник зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання, терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Однак, як встановлено в судовому засіданні та видно з матеріалів справи, про наявність обставин, які унеможливлюють вчасне вивезення транспортного засобу за межі митної території України, позивач не повідомляв митний орган та не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин непереборної сили, чого ОСОБА_1 не заперечив, тобто останнім не було виконано вимог ст.192 МК України щодо своєчасного повідомлення митного органу про аварію або обставини непереборної сили.

Натомість, відповідачем у відзиві на позов повністю спростовані доводи позивача.

Відповідно до положень ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність адміністративного позову, оскільки ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності на законних підставах, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десятиднів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С.І. Сливка