Справа № 280/3082/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/3082/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року (суддя суду 1 інстанції Сіпака А.В.) по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просив скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зюбрицького А.В. від 28.04.2020 ВП №58998700 про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі №280/4372/18 Центральне об`єднане управління зобов`язано з 01.09.2018 поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника. Боржником поновлено стягувачу виплату пенсії з 01.09.2019. Невиплата суми пенсії до місяця їх відновлення обумовлена відсутністю відповідного фінансування та порядку виплати, встановлених абзацом 20 пункту 1 постанови КМУ від 05.11.214 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», що, на думку позивача, є поважною причиною невиконання рішення суду в цій частині, а постанову про накладення штрафу вважає неправомірно та такою, що суперечить чинному законодавству.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав неповажності наведених позивачем причин невиконання рішення суду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що невиплата суми пенсії за період до місяця їх відновлення, обумовлена неможливістю здійснення таких виплат без відповідного фінансування та порядку виплати, та не залежить від пенсійного органу і є поважною причиною невиконання судового рішення.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі № 280/4372/18 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника з 01.09.2018, неповнолітній ОСОБА_1 .

З метою примусового виконання вищезазначеного рішення суду, 25.04.2019 до виконавчого відділу надійшов виконавчий лист по справі №280/4372/18, виданий 09.04.2019 Запорізьким окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника з 01.09.2018, неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на визначений рахунок раніше.

Постановою державного виконавця від 26.04.2019 - відкрито виконавче провадження №58998700.

Листом від 07.05.2019 року за вих. №7600/11 пенсійний орган, як боржник за виконавчим провадженням, повідомив державного виконавця про виконання рішення суду в частині відновлення виплати пенсії з 01.09.2018, про що надано завірену копію рішення №95 від 30.01.2019 та протоколу №95. Згідно наданого протоколу розмір заборгованості з виплати пенсії за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року склав 8847,00грн.

Також, вказаним листом пенсійний орган повідомив, що відповідно до п.п. 15 Постанови КМУ від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 № 365» призначається соціальна виплата з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Отже, така «Відкладена» доплата буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Державним виконавцем, 26.12.2019, на адресу пенсійного органу, направлялась вимога, якою зобов`язано негайно в повному обсязі виконати рішення суду та протягом трьох робочих днів з дня отримання вимоги надати документи на підтвердження виконання рішення суду.

Також, постановою державного виконавця від 26.12.2019, на виконання ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2019 по справі № 280/4372/18, здійснено заміну сторону виконавчого провадження боржника по справі, з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Листом від 11.01.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомлено державного виконавця, що в частині здійснення виплати заборгованості, вони керуються вимогами постанови КМУ № 788 від 21.08.2019, якою внесено зміни до постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 та визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 28.04.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зюбрицьким А.В. на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 129-1 Конституції України констатовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правилами пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

За правилами частин 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Нормами статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, а постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

Як встановлено судом, розмір заборгованості з виплати пенсії за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року склав 8847 грн.

Листами пенсійного органу № 7600/11 від 07 травня 2019 року та від 11.01.2020 № 499/08.2 повідомлено державного виконавця про те, що виплата спірної пенсії буде здійснена ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеній особі, після затвердження Кабінетом Міністрів України порядку виплати пенсій відповідній категорії громадян.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність посилання пенсійного органу на постанову Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на наявний у ОСОБА_1 статус внутрішньо переміщеної особи, як на підставу для невиплати їй сум перерахованої пенсії, оскільки право відповідної особи на отримання пенсійних виплат встановлено у ході розгляду судової справи № 280/4372/18.

Позивач, в апеляційній скарзі, посилається на норми постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року за № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» згідно змісту абзацу 20 пункту 1 якої, суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Також, пенсійний орган зазначає, що листом від 19.12.2019 № 2606/07 звертався до Пенсійного фонду України, з метою виділення нарахованої на виконання рішення суду суми пенсії ОСОБА_1 , що, на його думку, є підтвердженням неможливості здійснити виплату з підстав відсутності відповідного фінансування.

Однак, зазначені позивачем доводи, колегія суддів оцінює критично, оскільки окремий порядок виплати заборгованості пенсії Кабінетом Міністрів України не розроблено, лист-звернення до Пенсійного фонду України не містить додатків щодо розрахунку пенсії, копії рішення суду чи виконавчого листа, боржником не надані до суду докази відсутності фінансувань на виплату відповідної пенсії, плани надходження коштів та графік погашення вказаних виплат.

За приписами частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, має бути виконане Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Отже, посилання скаржника на відсутність коштів для проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Рішенням Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

У рішеннях ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24 липня 2003 року по справі «Рябих проти Росії» судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.

Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.

Таким чином, зазначені аргументи позивача щодо неможливості виконати рішення суду з підстав відсутності фінансування не можуть розцінюватися судом, як поважні причини, оскільки зазначені твердження пенсійним органом документально не підтверджено, а отже спірна постанова від 28.04.2020 про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду, прийнята обґрунтовано з урахуванням всіх обставин, так як відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства України.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України у справах щодо оскарження постанов про накладення державними виконавцями штрафів за невиконання судових рішень та правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 23.04.2020 у справі № 560/523/19, не може бути прийнято апеляційним судом, оскільки у зазначених справах вирішувалися спори за різними обставинами з дослідженням доказів кожного окремого випадку, а у справі № 560/523/19 предметом розгляду є встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав неповажності наведених позивачем причин невиконання рішення суду

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров