Справа № 420/11711/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку ст. 287 КАС України (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення штрафу, стягнення виконавчого збору незаконними та скасування відповідних постанов прийнятих у ВП № 63184139,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в якому позивач просить:

визнати незаконними дії державного виконавця Загризла В.П. Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відкриття виконавчого провадження №63184139 зі стягненням суми штрафу на підставі Постанови Приморського районного суду м. Маріуполь у справі №266/1933/20 від 22.06.20р;

визнати незаконними дії державного виконавця Загризла В.П Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо прийняття постанов про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження №63184139;

скасувати винесену 02.10.2020 р. державним виконавцем ОСОБА_2 Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Постанову про відкриття виконавчого провадження №63184139 від 02.10.2020р.;

скасувати винесені 02.10.2020 р. державним виконавцем Загризла В.П Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Постанови про стягнення виконавчого збору та мінімального розміру витрат виконавчого провадження №63184139 від 02.10.2020р.

Позов вмотивовано наступним.

02.10.2020 р. державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Загризла Валентина Петрівна Постановою № 63184139 від 02.10.2020р. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за порушення митних правил на суму 101 613,80 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана ОСОБА_1 (після повернення в Україну із-за кордону) рекомендованим листом від Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі 21.10.2020 р., про що він розписався в журналі реєстрації доставки рекомендованої кореспонденції із зазначенням дати отримання.

На ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 101613,80 грн., за порушення митних правил на підставі Постанови Приморського районного суду м. Маріуполя у справі №266/1933/20 від 22.06.2020 р.

В рамках ВП №63184139 винесені постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 161, 38 грн. та стягнення суми мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн. Про існування останніх ОСОБА_1 стало відомо 28.10.2020 р. з автоматизованої системи виконавчого провадження,

ОСОБА_1 вважає прийняті постанови у виконавчому провадженні №63184139 державним виконавцем ОСОБА_2 . Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі 02.10.2020 р., незаконними та такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

В першу чергу слід зазначити, що Приморським районним судом м. Одеси ніколи не виносилась постанова у справі №266/1933/20 від 22.06.2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та стягнення адміністративного штрафу.

Згадана постанова виносилась Приморським районним судом м. Маріуполя.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», «Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.»

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», одним із виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню, є постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Отже, державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Загризла В.П. 02.10.2020 р. відкрито виконавче провадження №63184139 про стягнення штрафу за порушення митних правил (адміністративне правопорушення) на підставі Постанови Приморського районного суду м. Маріуполя №266/1933/20 від 22.06.2020 р.

Згідно ст. 307 КУпАП «Штраф має бути сплачений порушником не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанова - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомленім про залишення скарга без задоволення.»

Відповідно до офіційної інформації з сайту Судової влади України, Постанова Приморського районного суду по справі №266/1933/20 від 22.06.2020 р. ще знаходиться на оскарженні в Донецькому апеляційному суді у м. Маріуполь (Провадження № 33/804/505/20, суддя Свіягіна І.М.

Станом на день звернення до суду з цим позовом будь яких процесуальних рішень по апеляційній скарзі мого підзахисного на Постанову Приморського районного суду м.Маріуполя №266/1933/20 від 22.06.2020р., суддею Свіягіною І.М. не виносилось та остаточного рішення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням на нього штрафу - не існує.

Таким чином, станом на 02.10.2020 р. у ОСОБА_1 не виникало обов`язку сплатити штраф, а у стягувача не виникало права вимагати його примусового стягнення.

Отже, підстави щодо відкриття виконавчого провадження для примусового стягнення штрафу з мого підзахисного були також відсутні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Зі змісту ч. 1 ст. 190 Цивільного Кодексу України випливає, що «майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.»

Згідно ст. 179 ЦК України, «річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.»

02.10.2020 р. державним виконавцем Загризлою В. П. прийнята Постанова про відкриття виконавчого провадження №63184139 за місцем реєстрації мого підзахисного, знаючи про відсутність існування будь якого майна за цією адресою, про що свідчать відповіді на запити №87450981 та №87450973 від 02.10.2020р., отримані з Міністерства Внутрішніх Справ та ДФС України відповідно.

29.10.2020р. надана інформація до Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі (отримано вх. № 24782/26 від 29.10.2020р.), що стягувачем вилучена в рахунок можливого забезпечення стягнення адміністративного штрафу сума у розмірі 4290 доларів США, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №001 від 08.01.2020 р. Азовської митниці Держмитслужби.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Разом з тим, всупереч зазначеної норми державний виконавець Загризла В.П. при відкритті виконавчого провадження не пересвідчилася з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, де знаходиться його майно у вигляді застави та не доручило відповідному органу ДВС у м. Маріуполі здійснення виконавчих дій.

Приймаючи до уваги зазначене, сторона позивача вважає, що правових підстав для відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Загризла В.П. Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі не було також з підстав порушення територіальної юрисдикції виконавчого провадження, що, в свою чергу, додатково робить Постанову про відкриття виконавчого провадження №63184139 від 02.10.2020 р. неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Із змісту ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору приймається на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки, як зазначалося вище, прийняття державним виконавцем Загризла В.П. Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Постанови про відкриття виконавчого провадження №63184139 від 02.10.2020 р. було протиправним та таким, що підлягає скасуванню, відповідно постанови прийняті у цьому виконавчому провадженні про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження також підлягають скасуванню.

Окрім відсутності правових підстав для примусового виконання Постанови Приморського районного суду м. Маріуполя №266/1933/20 від 22.06.2020р., відсутні також дії зі сторони ОСОБА_1 , які б свідчили про його умисне ухилення від виконання зазначеної Постанови, а звідси недоведеність зі сторони державного виконавця факту умисного ухилення.

Звертаю увагу суду, що стягувачем вилучена в рахунок можливого забезпечення стягнення адміністративного штрафу сума у розмірі 4290,00 доларів США, що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 001 від 08.01.2020р, Азовської митниці Держмитслужби. Станом на день звернення до суду 02.11.2020р. сума 4290,00 доларів США за курсом НБУ дорівнює 122 053,50 грн., що на 20 439,70 грн. більше аніж сума штрафу зазначена у Постанові Приморського районного суду м. Маріуполя №266/1933/20 від 22.06.2020р., що оскаржується.

Таким чином, коли і якщо зазначена Постанова набере чинності, стягував або виконавча служба зможуть звернути стягнення суми штрафу на зазначену заставу з поверненням решти моєму підзахисному.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 05.11.2020 року відкрито провадження з урахуванням особливостей, передбачених ст. 287 КАСУ.

16.11.2020 р. за вхід. № 48524/20 відповідачем надана копія матеріалів виконавчого провадження № 63184139.

Відповідач по справі повідомлений про дату, час та місце судового засідання засобами електронної пошти на адреси ( та відповідно), що містяться на офіційних сайтах.

23.11.2020 року в судове засідання не з`явився.

Згідно ч.1-3 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб - порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

23.11.2020 року розгляд справи відбувався за допомогою системи «EASYCON» в режимі відео конференції з участі представника позивача адвоката Маркелова В.С. розгляд справи відбувався з 15:52 год. до 16:40 год.

У зв`язку із аварійним відключенням електроенергії та неможливістю продовження судового засідання, розгляд справи продовжений в письмовому провадженні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товару, а саме 101 613 (сто одна тисяча шістсот тринадцять) гривень 80 копійок, з конфіскацією товару, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил (справа №266/1933/20).

Не погодившись із судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Маркелов В.С. подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 липня 2020 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркелову В.С. було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року (справа № 266/1933/20).

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 липня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року (справа № 266/1933/20).

Постановою Донецького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркелову В.С. було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року (справа № 266/1933/20).

Постановою Донецького апеляційного суду від 02 листопада 2020 р. апеляційну скаргу адвоката Маркелова В.С., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 , разом із доданими документами повернути особі, яка її подала (справа № 266/1933/20).

Постановою від 02.10.2020 року (ВП № 63184139) розглянуто заяву про примусове виконання постанови №266/1933/20 від 22.06.2020 р. (Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області) та відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 (Боржника) штрафу за порушення митних правил на суму 101 613, 80 грн.

Постановою від 02.10.2020 р. (ВП № 63184139) визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження для боржника ОСОБА_1 у сумі 269,00 грн.

Постановою від 02.10.2020 р. (ВП № 63184139) стягнуто з ОСОБА_1 (Боржника) виконавчий збір у розмірі 10 161, 38 грн.

Постановою від 05.11.2020 р. (ВП № 63184139) внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме:

Замість «Суб`єкт, що видав ВД: Приморський районний суд м. Одеси» зазначити «Суб`єкт, що видав ВД: Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області».

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

За визначенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII окреслено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Унормуванням пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено: підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

За змістом частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

ВИСНОВКИ СУДУ

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 …Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи., яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Як свідчать матеріали справи, юридичний спір між ОСОБА_1 та Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України виник з приводу прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про накладення штрафу, постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №63184139.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 24 Закону №1404-VIII встановлено, порядок проведення виконавчих дій державним виконавцем, а саме: за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Звернемося до граматики: диз`юнкція (лат. Disjunctio розділення) (операція OR) двомісна логічна операція, що має значення «істина», якщо хоча б один з операндів має значення «істина». Операція відображає вживання сполучника «або» в логічних висловлюваннях. Диз`юнкція є бінарною операцією, тобто, має два операнда. Запис може бути префіксним - знак операції стоїть перед операндами, інфіксним - знак операції стоїть між операндами або постфіксним - знак операції стоїть після операндів.

Іншими словами, строга диз`юнкція це складне судження, що приймає логічне значення істини тоді і тільки тоді, коли істинно тільки одне з вхідних в нього суджень.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року по справі №815/1554/17.

Отже, застосування у ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII сполучника «або» між двома підставами:

1. за місцем проживання, перебування, роботи боржника;

2. за місцезнаходженням його майна є логічним розділенням складного судження на дві «істини».

При цьому зі змісту наведеної норми статті 24 Закону №1404-VIII слідує, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Отже, державний виконавець Загризла В.П. мала правові підстави для відкриття виконавчого провадження щодо позивача за місцем проживання, перебування.

При цьому, право вибору стосовно місця проведення виконавчих дій належить стягувану (Азовська митниця Держмитслужби Державної митної служби України).

Відповідач відкрив виконавче провадження за адресою проживання, інформацію про яку зазначено у постанові Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 р. та заяві стягувача.

Відповідно до приписів абзаців 3- 4 та 10 частини 1 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо) (частина третя статті 26 Закону №1404 -VIII).

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що виконавчі дії у спірних правовідносинах провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування боржника (за вибором стягувача).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17.

«…ст. 24 Закону №1404-VIII, за приписами якої право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить безпосередньо стягувачу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клименка Романа Васильовича від 02.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 61707134…».

Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача, що Приморським районним судом м. Одеси ніколи не виносилась постанова у справі №266/1933/20 від 22.06.2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та стягнення адміністративного штрафу.

Так, Постановою від 05.11.2020 р. (ВП № 63184139) внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме:

Замість «Суб`єкт, що видав ВД: Приморський районний суд м. Одеси» зазначити «Суб`єкт, що видав ВД: Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області».

Також суд критично, ставиться до доводів позивача про не доведення державним виконавцем факту умисного ухилення від виконання постанови під час відкриття виконавчого провадження.

Приписами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановленіобов`язки виконавців:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Вказаний перелік є виключним.

Також суд не приймає доводи позивача про те, що державний виконавець Загризла В.П. при відкритті виконавчого провадження не пересвідчилася з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, де знаходиться його майно у вигляді застави та не доручило відповідному органу ДВС у м. Маріуполі здійснення виконавчих дій.

Приписами ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Отже, проведення перевірки інформації про боржника передбачено у разі необхідності, яку повинен визначити виконавець в ході проведення виконавчих дій.

Окремо суд вважає на необхідне зазначити, що посилання представника позивача на ст. 307 КУпАП та інформацію з сайту Судової влади України (Постанова Приморського районного суду по справі №266/1933/20 від 22.06.2020 р. ще знаходиться на оскарженні в Донецькому апеляційному суді у м. Маріуполь (Провадження № 33/804/505/20, суддя Свіягіна І.М.) не відповідає дійсності, оскільки судом встановлено наступне.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 липня 2020 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркелову В.С. було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року (справа № 266/1933/20).

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 липня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року (справа № 266/1933/20).

Постановою Донецького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркелову В.С. було відмовлено в поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.06.2020 року (справа № 266/1933/20).

Постановою Донецького апеляційного суду від 02 листопада 2020 р. апеляційну скаргу адвоката Маркелова В.С., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 , разом із доданими документами повернути особі, яка її подала (справа № 266/1933/20) (Суддя Донецького апеляційного суду І.М.Свіягіна).

Вказане свідчить, що постанова Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року по справі № 266/1933/20 набрала законної сили і підлягає виконанню.

З огляду на встановлене, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст.2, 5, 6, 7, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 287, 295 ,297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення штрафу, стягнення виконавчого збору незаконними та скасування відповідних постанов прийнятих у ВП №63184139 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - адреса: 65102, м. Одеса, вул.1-а Сортувальна, 36, , телефон , e-mail:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.