Справа № 692/999/20
Суддя: Левченко Л. О.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 692/999/20
Провадження № 2-а/692/15/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року смт. Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Левченко Л.О.

за участю секретаря Савенко О.В.

розглянувши в судовому засіданні (в спрощеному порядку) адміністративну справу за позовомОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Холодкова Андрія Максимовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Холодкова Андрія Максимовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свій позов позивач мотивує тим, що 29.09.2020.р. о 13 год. 40 хв. в смт. Драбів Черкаської області, керуючи автобусом «Богдан» А-09254 р/н НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Незалежності був зупинений працівником поліції, відповідачем по справі, який виніс стосовно нього постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 590946 та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною і підлягає скасуванню виходячи з того, що позивач працює водієм шкільного автобуса Драбівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія», згідно посадових обов`язків виконує підвіз учнів до школи та зі школи додому по встановленому маршруту. Ніяких пасажирських перевезень за встановленим маршрутом як транспорт загального користування не здійснює, а тому немає ніякого відношення до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Вважає посилання відповідача в оскаржуваній постанові на порушення п.п 1.5 та 32.1 Правил дорожнього руху надуманими та юридично недолугими. Окрім того вважає, що при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили про наявність в його діях ознак проступку та було порушено його право на захист.

Розгляд вказаної справи здійснюється в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін відповідно до ухвали суду від 13.10.2020 року.

Ухвалою Драбівського районного суду від 22.10.2020р. до участі в справі залучено в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні, пояснив, що він є водієм шкільного автобуса Драбівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» та не є суб?єктом даного правопорушення, оскільки привести у відповідність до вимог законодавства документи повинен був відділ освіти, тому до відповідальності повинна притягуватися відповідна посадова особа даного відділу.

Відповідач 1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача 2 - Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений у встановленому законом порядку. Від представника відповідача 2 Лисенка Р.С. на адресу суду 03.11.2020р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому той просить у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначає, посилаються на норми чинного законодавства України, що дії інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Холодкова А.М. відповідають вимогам чинного законодавства, при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач клопотань про отримання правової допомоги не заявляв, а відповідачем 1 ніяких дій щодо перешкоди реалізації позивачем своїх прав не чинилось.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про автомобільний транспорт» регулярні та нерегулярні перевезення груп дітей здійснюють за умови узгодження маршруту та розкладу руху із замовником та відповідними підрозділами Національної поліції.

Згідно положень ст. 39 згаданого вище Закону автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Так, для водія, що здійснює регулярні спеціальні пасажирські перевезення, наведеними положеннями встановлено обов`язок мати посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схему маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Приміткою до п. 32.1 ПДР визначено, що з органами Національної поліції узгоджуються інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

На вимогу інспектора позивачем було пред`явлено маршрутний лист руху шкільного автобусу за підписом директора Драбівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка» Драбівської районної ради Черкаської області Бугай Л.М. та скріплений печаткою вищевказаної установи.

Після чого Відповідачем 1 було роз`яснено, що такий документ не відповідає вимогам ст. 38 Закону України «Про автомобільний транспорт» адже не містить відомостей про узгодження маршруту та розкладу руху з відповідним підрозділом Національної поліції, що свідчить про порушення позивачем п. 32.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 140 КУпАП. Викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову та не спростовують в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Суд, врахувавши позицію позивача та відповідача 2, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в адміністративному позові обставини, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 29 вересня 2020 року інспектором ВБДР УПП в Черкаській області Холодковим М.А. винесено постанову серії ДП18 № 590946 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 грн. штрафу. Зазначено, що «29.09.2020р. о 13-00 год. в смт. Драбів, вул. Незалежності, 17, водій керував транспортним засобом («Богдан» А-09254 р/н НОМЕР_1 , належність Драбівська РДА) в режимі «Шкільний автобус» по смт. Драбів без відповідного дозволу з органом Національної поліції, чим порушив п.п. 1.5 та 32.1 ПДР України. Чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 140 КУпАП».

Відповідно до п.1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений відділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно з п. 32.1 цих Правил з органами Національної поліції узгоджуються також питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Частина 2 статті 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції:

-встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах;

-розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу;

-здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Об`єктом правопорушень, передбачених вказаною статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Суб`єктивна сторона правопорушень, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1, 2 вказаної статті, можуть бути посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Тобто, суб`єкт правопорушення, передбаченого ст. 140 КУпАП, може бути як загальним, так і спеціальним (посадові особи, громадяни суб`єкти господарської діяльності).

У позовній заяві та в судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що дійсно, він працює водієм шкільного автобуса Драбівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія», згідно посадових обов`язків виконує підвіз учнів до школи та зі школи додому по встановленому маршруту.

Звертаючись до суду позивач стверджував, що він не є суб`єком адміністративного правопорушення, оскільки в його посадові обов`язки не входить погодження будь-якої документації з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

У судовому засіданні позивачем надано посадову інструкцію водія шкільного автобуса та робочу інструкцію водія автобуса, відповідно до п. 1.1 якої водій відноситься до категорії технічних працівників, відповідно до п. 2.9 перед виїздом чітко опрацьовує маршрут руху, погоджує його із безпосереднім керівником навчального закладу, пунктом 2.10. передбачено ведення дорожніх листів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ст. 280 КпАП України (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, заподіяння майнової шкоди, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях позивача порушення п. 32.1 ПДР України.

Крім того, слід звернути увагу на те, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення. Оскільки стороною відповідача не доведено, що в діях позивача наявна вина, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, та всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Врахову ючи вищевикладене, суд, зважаючи на неповноту розгляду справи про адміністративні правопорушення та невірне встановлення фактичних обставин справи у постанові, відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити, в зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача 1 задоволенню не підлягають, оскільки вони охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та Керуючись ст. 140, 251, 268, 280 КУпАП, ст ст. 2, 9, 72, 77, 122, 159, 243, 246, 262, 286 КАС України, ст. 1,38,38,40 Закону України «Про автомобільний транспорт» суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії ДП18 № 590946 від 29 вересня 2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КупАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено через Драбівський районний суд Черкаської областідо Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.О. Левченко