Справа № 360/3131/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3131/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тихонова І.В.,

при секретарі судового засідання - Таращенко О.В.,

за участю представників:

позивача - Жмурка О.П.,

відповідача - Османовської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Луганського обласного центру зайнятості (далі - відповідач), в якому просить скасувати наказ № 3831 від 21.07.2020 Луганського обласного центру зайнятості; зобов`язати відповідача призначити позивачу виплату допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.07.2020 звернулась до Сєвєродонецького міського центру зайнятості з заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до якої додала завірену копію наказу № 1 про зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 та відомості про ФОП .

В заяві позивач просив надати допомогу по частковому безробіттю на період карантину на підставі п.4 Постанови КМУ від 22 квітня 2020 року № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 ( Далі - постанова № 306).

23.07.2020 позивач отримала рекомендований лист з наказом № 3831 від 21.07.2020, яким Луганський обласний центр зайнятості відмовив у надані відповідної допомоги. Підставою відмови у надані допомоги є невідповідність наданих разом з заявою документів вимогам ч.3 ст.47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та п.3 постанови №306.

Ухвалою суду від 25.08.2020 позов ОСОБА_1 до Луганського обласного центру зайнятості про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Запропоновано позивачеві протягом десяти календарних днів з дня отримання цієї ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви шляхом надання до суду копій доданих до позовної заяви документів для вручення відповідачу. 04.09.2020 від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду (арк.спр.11).

Ухвалою суду від 21.09.2020 розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Справу призначено до судового розгляду на 12.10.2020 (арк.спр.19).

12.10.2020 клопотання представника відповідача задоволено, розгляд справи відкладено до 26.10.2020 (арк.спр.48;56).

У судовому засіданні 26.10.2020 року під час розгляду справи №360/3131/20 за заявою ОСОБА_1 суд відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яка занесена секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, про посвідчення довіреності від 09 жовтня 2020 року, якою Жмурко Олексія Петровича без права передоручення повноважень іншим особам уповноважено представляти інтереси ОСОБА_1 , а саме подавати заяви, документи, одержувати необхідні довідки, документи та іншу інформацію стосовно розгляду справи № 360/3131/20, ставити підпис від імені ОСОБА_1 , сплачувати державне мито та будь-які інші платежі, пов`язані із виконанням повноважень представництва інтересів у справі № 360/3131/20, що виникають на підставі цієї довіреності, виконувати всі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності (арк.спр.46; 47).

26.10.2020 клопотання представника позивача задоволено, розгляд справи відкладено до 16.11.2020 (арк.спр.65).

Від представника відповідача 02 жовтня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення вимог з таких підстав (арк. спр. 24-29).

20.07.2020 ОСОБА_1 , яка є фізичною особою-підприємцем, звернулась до Сєвєродонецького міського центру зайнятості із заявою про отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУЮ-19, спричиненої коронавірусом 8АІ18-СоУ-2 та надала документи, передбачені пунктами 2 та 3 Закону № 5067-VІ: наказ № 1 від 21.04.2020 «Про тимчасове зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на період карантину», Додатки 2 - Відомості про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст.47-1 Закону № 5067-VІ окремо за квітень 2020 року, за травень 2020 року та за червень 2020 року.

В поданих позивачкою разом із заявою від 20.07.2020 Додатках 2 містилась інформація, що вона отримує пенсію за віком. Оскільки позивачка отримує пенсію, вона вважається такою, щодо якої не виконуються вимоги ч.3 ст.47-1 Закону № 5067-VІ, пункт 3 Порядку, вона фактично не має права на допомогу по частковому безробіттю на період карантину.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач відмовив у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину ФОП ОСОБА_1 , а тому наказ Луганського обласного центру зайнятості № 3831 від 21.07.2020 є законним.

Позивач до суду надав відповідь на відзив від 09.10.2020 (арк.спр.40). Зазначив, що згідно змісту наказу № 3831 від 21.07.2020 Луганського обласного центру зайнятості підставою для відмови у надані допомоги було не отримання пенсії за віком, а невідповідність наданих, разом з заявою, документів вимогам ч.3 ст.47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та п.3 постанови № 306. При цьому, у відзиві від 02.10.2020, взагалі не згадується, що така невідповідність стала підставою для відмови у надані допомоги.

21.10.2020 представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив позивача. Зазначив, що підставою для відмови у наданні є факт отримання пенсії, а оскільки для надання допомоги по частковому безробіттю документи не відповідають таким, по яким можливо надати допомогу, тому посилання на частину 3 статті 47 Закону № 5067-VІ відповідає обставинам прийнятого рішення та вимогам закону (арк.спр.59-61).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримував з підстав, викладених в адміністративному позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія В02 № 114601 (арк.спр.8).

20.07.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського центру зайнятості із заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та додала до своєї заяви наступні документи:

наказ № 1 від 21.04.2020 «Про тимчасове зупинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на період карантину»;

відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч.3 ст.47-1 Закону України «Про зайнятість населення» за квітень 2020 року, за травень 2020 року та за червень 2020 року (арк.спр.30-34).

Судом встановлено та не заперечується представником позивача, що позивач є пенсіонером за віком, та звертаючись з вищезазначеною заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, позивачем в відомостях про фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини 3 статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» за Вих. №2; Вих. №3 та Вих. №4 від 20.07.2020 за квітень, травень та червень 2020 року, міститься інформація в графі наявність пенсії (так/ні) про що, позивач зазначив - так за віком (арк.спр.32; 33; 34).

Листом від 22.07.2020 №13/04-1642 позивача було повідомлено про прийняття наказу від 21.07.2020 №3831, яким останньому відмовлено у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину з підстав невідповідності документів ч.3 ст.47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 3 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №453 та змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 №600 (арк.спр.35; 36).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI).

Пунктом 7 ч. 1 ст.1 Закон № 5067-VI визначено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 47-1 Закон № 5067-VI, у первісній редакції, допомога по частковому безробіттю надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця для її виплати працівникам.

Сума допомоги по частковому безробіттю надається роботодавцям із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва за період проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Допомога по частковому безробіттю не надається у разі наявності у роботодавця заборгованості з виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла протягом п`яти років, що передують року зупинення діяльності.

Право на допомогу по частковому безробіттю відповідно до цієї статті мають застраховані особи, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Отже, ст. 47-1 Закон № 5067-VI була передбачена допомога тільки для застрахованих осіб, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, за виключенням осіб, які отримують пенсію.

У наступному Законами № 553-IX від 13.04.2020, № 591-IX від 13.05.2020 внесені зміни до вказаної статті, якими, у тому числі, право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину надано також іншим застрахованим, зокрема фізичним особам-підприємцям, але за певних умов (обмежень).

Згідно з ч. 1 ст. 47-1 Закону № 5067-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Отже, на момент звернення позивача до Луганського міського центру зайнятості фізичні особи-підприємці, які є застрахованими особами, мали право на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, але за умови сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Приписами ч. 2 ст. 47-1 Закон № 5067-VI передбачено, що для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи: 1) заяву у довільній формі; 2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності; 3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею; 4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Указаний загальний порядок звернення за допомогою по частковому безробіттю на період карантину вимагає при відповідному зверненні надати довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 47-1 Закон № 5067-VI передбачено, що право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Суд зазначає, що наведеним законодавчим приписом обмежено перелік застрахованих осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, шляхом виключення з такого переліку осіб, які отримують пенсію.

У суду не має жодних підстав для тлумачення ч. 3 ст. 47-1 Закон № 5067-VI таким чином, що вказане обмеження застосовується тільки до працівників, а не до фізичних осіб-підприємців, оскільки інакше між цими двома категоріями застрахованих осіб будуть наявні невиправдані нерівні умови за видом зайнятості (діяльності) осіб для отримання такої допомоги.

Наведене обмеження щодо отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину для осіб, які отримують пенсію, існувало з моменту набрання чинності первинною редакцією ст. 47-1 Закон № 5067-VI і відсутні жодні обґрунтовані підстави для незастосування цього законодавчого обмеження в залежності від категорії (виду діяльності) страхових осіб.

Отже, наведений законодавчий припис установлює чітке та передбачуване обмеження щодо наявності права на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, за яким таке право відсутнє в осіб, які отримують пенсії.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивач не має право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до ст. 47-1 Закон № 5067-VI.

Також ч.ч. 8 і 9 ст. 47-1 Закон № 5067-VI установлено, що рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на регіональному рівні протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених цією статтею, до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розмір, порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу на те, що наведеними приписами Кабінет Міністрів України не наділено повноваженнями щодо визначення переліку осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до ст. 47-1 Закон № 5067-VI.

Відповідно до п. 3 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306 (далі - Порядок № 306), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

При цьому, приписами абзацу третього п. 4 Порядку № 306 установлено, що для фізичних осіб - підприємців, які є застрахованими особами, та відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається з розрахунку двох третин розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно з п. 13 і п. 22 Порядку № 306 у разі прийняття рішення про відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину центр зайнятості протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення письмово повідомляє про нього роботодавцю/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, з обґрунтуванням причин відмови.

Кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину не надаються роботодавцям/фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, якими не дотримано вимоги статті 47-1 Закону України "Про зайнятість населення" та цього Порядку.

Пункт 4 Порядку № 306 безпосередньо не визначає осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до ст. 47-1 Закон № 5067-VI, а лише встановлює розмір цієї допомоги. Крім того, пункт 4 Порядку № 306 посилається на ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", але безпосередньо не встановлює право на отримання допомоги особами, які отримують пенсію.

Приписами ч. 4 ст. 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - № 2464-VI) передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, до визначеного ч. 4 ст. 4 Законом 2464-VI переліку осіб належать не тільки особи, які отримають пенсію, але також які отримують соціальну допомогу.

Пункт 4 Порядку № 306 також необхідно застосовувати в системному зв`язку з приписами Закон № 5067-VI, який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили. Як було зазначено судом, відповідно до ч. 3 ст. 47-1 Закон № 5067-VI особи які, отримують пенсію не мають право на вказану допомогу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, за яким положення абзацу третього п. 4 Порядку № 306 не дають достатніх підстав вважати, що застраховані особи, які отримують пенсії, мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до ст. 47-1 Закон № 5067-VI.

Суд зазначає, що в подальшому Кабінет Міністрів України Постановою № 600 від 15.07.2020 виклав п. 3 Порядку № 306 в новій редакції, а саме: Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України "Про відпустки" (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник.

З наведеного випливає, що Кабінетом Міністрів України, з метою недопущення множинного тлумачення приписів Порядку № 306 , приведено цей Порядок у відповідність до Закон № 5067-VI.

Як підсумок, суд дійшов висновку про правомірність відмови в наданні позивачу допомоги по частковому безробіттю на період карантину у зв`язку з тим, що позивач отримує пенсію, а тому посилання відповідача як на підставу відмови наданні відповідної допомоги на норми частини 3 статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та пункт 3 Порядку відповідає передбаченим вимогам закону.

Згідно ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 листопада 2020 року.

Суддя І.В. Тихонов