Справа № 826/26956/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 826/26956/15

адміністративне провадження № К/9901/7902/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №826/26956/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2016 (суддя Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 (головуючий суддя Мацедонська В.Е., судді: Лічевецький І.О., Мельничук В.П.),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіаремонтне підприємство "УРАРП" (далі також - Товариство, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України (далі також - Митниця, відповідач), у якому просить:

визнати незаконними вимоги Митниці по відшкодуванню Товариством витрат за зберігання з 03.02.2014 на складі митниці авіаційних двигунів типу Д-30КП-2 заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1 , НОМЕР_5 та відмову у видачі вказаних авіадвигунів, митне оформлення яких здійснено згідно митної декларації № 504070000/2014/002272 від 20.05.2015;

зобов`язати Митницю видати Товариству авіаційні двигуни типу Д-30КП-2 заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_5, оформленні згідно митної декларації № 504070000/2014/002272 від 20.05.2015 без стягнення з позивача платежів за їх зберігання на складі митниці.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що в порушення вимог Митного кодексу України, відповідач не здійснив в установлений законодавством строк митне оформлення чотирьох авіаційних двигунів типу Д-30КП-2 заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_5, безпідставно документально розмістив їх на «складі митниці» в той час як вони не були розміщені на даному складі, після визнання його рішень про відмову в митному оформленні судом незаконними, здійснивши 20.05.2015 їх митне оформлення, став безпідставно вимагати від позивача оплату за не понесені митницею витрати за зберігання вказаних двигунів, що є грубим порушенням законодавства.

Відповідач проти позову заперечив, вказав, що позивач дійсно звертався до Митниці з листами про видачу двигунів без оплати витрат на їх зберігання. Підставу такої видачі він вбачав рішення судів, а саме: постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 по справі №826/9074/14 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 у справі №К/800/66222/14. Зі змісту постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 по справі №826/9074/14 не вбачається той факт, що митниця зобов`язана видати зі складу митного органу авіаційні двигуни без сплати митних платежів та без відшкодування витрат митниці на зберігання. Враховуючи відсутність відшкодування витрат на зберігання товару митниця не може діяти всупереч наведених норм Митного кодексу України та видати товар позивачу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016, позов задоволено.

Не погодившись з прийнятими судовими рішеннями, митний орган звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.08.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 у справі №826/26956/15.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №826/26956/15 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 16.11.2020 матеріали справи прийнято до провадження, касаційний розгляд призначено у попередньому судовому засіданні на 17.11.2020.

В обґрунтування касаційної скарги Митниця посилається на порушення судами матеріального права, нез`ясування всіх обставин справи. Відповідач вказує, що Митний кодекс України встановлює виключний перелік обставин, за яких товар видається зі складу митного органу, зокрема, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання. Як зазначає Митниця, авіадвигуни зберігаються на складі митного органу, відповідно до договору відповідального зберігання майна, укладеного між відповідачем та ДП Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП», двигуни знаходяться в пункті пропуску через державний кордон України у складі повітряного судна, що відповідає технічним умовам експлуатації повітряного судна. Відповідач звертає увагу, що відповідно до службової записки, витрати понесені митним органом становлять 1816,13грн., що є сумою сплати за зберігання двигунів, яку сплачує Митниця ДП Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» і не може вважатися предметом позову, в той час, як у вимозі митного органу (станом на 01.03.2016), яка виставлена позивачу, зазначена сума 596630,64грн. Вказана сума є обґрунтованою, такою, що нарахована згідно з Порядком відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів та на підставі Розмірів відшкодувань, затверджених Наказом Міністерства фінансів України, що становить 0,5 євро на добу за квадратний метр займаної площі. Крім того, оскільки надані позивачем документи не можуть виступати у якості сертифікату типу для цивільної авіації, чи рівнозначним документом, авіадвигуни підлягають експортному контролю. Відповідач вважає, що дії, зокрема у даній справі, про зобов`язання видати позивачу товар, є втручанням у дискреційні повноваження митного органу. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано заперечення на касаційну скаргу. Товариство зазначає, що відповідач не поніс жодних витрат у зв`язку з формальним документальним оформлення поміщення двигунів на склад митного органу. Сума у розмірі 598630,64грн, нарахована у вимозі, що виставлена відповідачем нічим необґрунтована. Крім того, відповідачем не наведено правових підстав для передачі двигунів на зберігання на митний склад. Позивач наголошує, що інші посилання та аргументи, викладені у касаційній скарзі, не стосуються предмета спору. Позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 16.12.2013 між ТОВ "Авіаремонтне підприємство УРАРП" та компанією "TECHNOLINE (FZC)" (Об`єднані Арабські Емірати) укладено договір про надання послуг №1612/13, згідно умов якого компанія "TECHNOLINE (FZC)" (за договором - замовник) доручає, а позивач (за договором - виконавець) бере на себе зобов`язання організувати та здійснити виконання середнього ремонту двигунів типу Д-30КП-2, заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2 зі складу цивільного повітряного судна типу Ил-76Т, заводський номер НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_7

За інформацією Державної авіаційної служби України двигун типу Д-30КП-2 є товаром військового призначення, який, згідно з чинними сертифікатами типу, допущений для використання на цивільних літальних апаратах.

21.01.2014 та 24.03.2014 позивач звернувся до Митниці з заявами на отримання дозволу на переробку товарів на митній території України.

Рішеннями Митниці від 22.01.2014 та 27.03.2014, відповідно, Товариству заборонено переробку товарів на митній території України у зв`язку з відсутністю дозвільних документів Державної служби експортного контролю України.

У червні 2014 року ТОВ "Авіаремонтне підприємство "УРАРП" звернулося до суду з позовом до Миколаївської митниці про визнання протиправними та скасування рішень від 22.01.2014 та 27.03.2014 та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014, позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі №826/9074/14 залишено без змін.

Миколаївською митницею ДФС 20.05.2015 здійснено митне оформлення авіадвигунів в режим «переробки на митній території» (ВМД № 504070000/2014/002272) на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 у справі № 826/9074/14.

Позивач Листами: від 28.05.2015, 30.06.2015, 03.07.2015 та 19.11.2015 звертався з письмовими завами до Миколаївської митниці ДФС в яких вимагав видати авіаційні двигуни, митне оформлення яких було здійснено 20.05.2015.

Листами від 26.06.2015, 05.08.2015, 10.11.2015, 30.11.2015 митний орган повідомив позивача, що рішенням суду не встановлено, що двигуни повинні бути видані зі складу митниці без здійснення оплати за їх зберігання.

Позивач зазначає, що на час звернення до суду з позовом авіадвигуни, які весь час перебувають у складі повітряного судна типу Ил-76Т заводський номер НОМЕР_6, реєстраційний номер ER-IBZ, відповідачем не видані позивачеві, а тому останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач зазначає, що станом на 01.03.2016 сума за зберігання авіаційних турбореактивних двигунів типу, які прийнято на зберігання згідно акту прийому-передачі становить 598630,64грн., а отже, після сплати даної суми буде здійснено видачу товару позивачу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що митним органом всупереч вимогам законодавства, заявлено вимогу по відшкодуванню позивачем витрат за зберігання з 03.02.2014 на складі митниці авіаційних двигунів та відмову у видачі вказаних авіадвигунів, митне оформлення яких здійснено.

Згідно положень частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 147 МК України переробка на митній території - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 201 МК України товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання. На тимчасове зберігання під митним контролем із застосуванням положень цієї глави товари також можуть розміщуватися на митних складах або на складах органів доходів і зборів.

Положення статті 204 МК України встановлюють, що загальний строк тимчасового зберігання товарів під митним контролем становить 90 календарних днів. Строк тимчасового зберігання товарів, зазначений у частині першій цієї статті, за заявою власника або уповноваженої ним особи може бути продовжений (але не більше ніж на 30 днів) органом доходів і зборів, за дозволом якого товари були розміщені на складі. Якщо особа, яка зберігає товари на складі тимчасового зберігання відкритого типу або митному складі відкритого типу, не є утримувачем цього складу, її заява про продовження строку тимчасового зберігання зазначених товарів попередньо погоджується з утримувачем складу. У разі відмови у продовженні строку тимчасового зберігання орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронній формі, повідомити власника товару або уповноважену ним особу про причини і підстави такої відмови (частини перша, четверта).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 239 МК України під складами органів доходів і зборів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать органам доходів і зборів або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів.

Частиною першою статті 238 МК України визначено, що обов`язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають:

1) товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законодавством заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України у день їх ввезення;

2) товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені;

3) товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму або такі, що декларувалися, але щодо яких після закінчення строків зберігання під митним контролем двічі надавалася відмова у митному оформленні в порядку, встановленому цим Кодексом;

4) товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився;

5) товари, транспортні засоби комерційного призначення, які перебувають під митним контролем і за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення граничних строків, встановлених статтею 199 цього Кодексу;

6) товари, заявлені у режим відмови на користь держави відповідно до глави 26 цього Кодексу;

7) товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких невідомий;

8) зразки товарів і техніко-технологічна документація, взяті органами доходів і зборів для проведення класифікації товарів відповідно до статті 356 цього Кодексу;

9) зразки товарів та документація, одержані органами доходів і зборів під час здійснення верифікації сертифікатів походження товару відповідно до статті 47 цього Кодексу;

10) проби та зразки товарів, необхідні для проведення експертизи у справах про порушення митних правил, взяті відповідно до статті 517 цього Кодексу;

11) зразки товарів, одержані органами доходів і зборів відповідно до частини четвертої статті 401 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 238 МК України крім товарів, зазначених у частині першій цієї статті, на складах органів доходів і зборів можуть зберігатися:

1) товари, що знаходяться на тимчасовому зберіганні під митним контролем відповідно до глави 29 цього Кодексу;

2) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, якщо їх митне оформлення не може бути завершено у день пред`явлення органу доходів і зборів, а також в інших випадках на прохання власників таких товарів, транспортних засобів або уповноважених ними осіб;

3) товари, що вивозяться за межі митної території України та після закінчення митного оформлення зберігаються під митним контролем до фактичного їх вивезення;

4) товари, які перебувають у митному режимі транзиту відповідно до статті 90 цього Кодексу;

5) товари, які перебувають у митному режимі митного складу відповідно до статті 121 цього Кодексу;

6) товари, транспортні засоби комерційного призначення, вилучені відповідно до статті 511 цього Кодексу;

7) товари, доставлені перевізником до органу доходів і зборів призначення відповідно до пункту 4 частини першої статті 191 цього Кодексу;

8) товари, митне оформлення яких призупинено відповідно до статей 399 і 400 цього Кодексу.

З урахуванням норм права, що підлягають застосуванню, суди попередніх інстанції констатували, що законодавством визначено групи товарів та правові підстави для передачі на зберігання митному органу в обов`язковому порядку та передача яких є можливою за наявності певних умов. Такі товари зберігаються на складах органів доходів і зборів.

Як визначено частиною шостою статті 239 МК України, витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів (стаття 242 МК України).

Наказом Міністерства фінансів України №731 від 15.06.2012 затверджено Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, який визначає механізм відшкодування витрат митних органів за зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених в частині шостій статті 239 Митного кодексу України, на складах митних органів.

Витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.

Таким чином, відшкодуванню власником товарів підлягають саме витрати митного органу за зберігання таких товарів на складах митних органів, що здійснюється при фактичному отриманні цих товарів.

На підставі матеріалів справи судами з`ясовано, що митним органом здійснено оформлення повітряного цивільного судна (літак) типу Іл-76Т №ER-IBZ зав.№083414432 без 4 двигунів Д-30КП/-2, для переробки на митній території України, відповідно до митної декларації №504070000/2014/000211, поданої позивачем 20.01.2014.

Разом з тим, з аналізу первинних документів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачем фактично оплачено на користь ТОВ «Авіакомпанія «ЗЕТАВІА» послуги щодо стоянки (зберігання) повітряного судна Іл-76Т, в якому знаходяться авіаційні двигуни Д-30КП-2, заводські №№2018, НОМЕР_4, НОМЕР_1, 2015.

У свою чергу, між Миколаївською митницею Міндоходів (поклажодавець) та ДП Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (зберігач) укладено договір відповідального зберігання майна №8 від 03.02.2014, за умовами якого зберігач зобов''язується у 2014 році надати поклажодавцю послуги з відповідального зберігання майна, що перебуває під митним контролем, а поклажодавець оплатити такі послуги. Майно зберігається на території зберігача. З моменту фактичної передачі його поклажодавцем зберігачу, на останнього покладається обов`язок по збереженню майна до моменту повернення майна поклажодавцю. Право власності на майно до зберігача не переходить, воно не може бути задіяно в господарському обороті зберігача або бути переданим ним третім особам. Конкретний перелік та види майна, визначаються в актах прийому-передачі майна, які складаються на кожне розміщення майна, та являється невід`ємною частиною цього договору.

Також, згідно акту прийому-передачі №1 від 03.02.2014, головним державним інспектором відділу ресурсного забезпечення та зв`язку адміністративно-господарського управління Миколаївської митниці, у присутності головного державного інспектора м/п «Констянтинівка» Миколаївської митниці, складено дійсний акт про передачу на відповідальне зберігання відповідно до Договору відповідального зберігання представнику ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» майно, що надійшло на склад митниці, а саме авіаційні двигуни Д-30КП-2, заводські №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4, НОМЕР_1, 2015 та зазначено, що двигуни знаходяться в пункті пропуску через державний кордон України у складі повітряного судна Іл-76Т реєстраційний №ER-IBZ, заводський №083414432.

Відповідно до акту прийому-передачі №2 від 22.01.2014 головним державним інспектором відділу ресурсного забезпечення та зв`язку адміністративно-господарського управління Миколаївської митниці складено даний акт про те, що він прийняв на склад митниці від головного державного інспектора м/п «Констянтинівка» на підставі доповідної записки від 22.01.2014 №14-91/022 товари - авіаційні двигуни Д-30КП-2 (заводські №№2018, НОМЕР_4, НОМЕР_1, 2015) зі складу цивільного повітряного судна типу ІЛ-76Т, заводський №083414432, реєстраційний номер №ER-IBZ, які на підставі статті 263 МК України набули статусу таких, що зберігаються на складі митного органу.

Як вбачається, з вищенаведеного акту, відповідачем зазначено, що товари набули статусу таких, що зберігаються на складі митного органу, на підставі статті 263 МК України, згідно якої товари, які протягом 30 днів з дня доставлення їх у орган доходів і зборів призначення не поміщені у митний режим або не розміщені на складі тимчасового зберігання чи складі органу доходів і зборів, набувають статусу таких, що зберігаються на складі органу доходів і зборів.

З урахуванням викладеного, суди встановили, що відповідачем не надано доказів щодо фактичного переміщення авіаційних турбореактивних двигунів типу Д-30КП-2 заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, 2015 на склад митного органу, не доведено, що забезпечено маркування товарів, які відповідно до положень МК України набули статусу таких, що зберігаються на складі митного органу, друкованим написом - «У статусі розміщених на складі митного органу». Крім цього, відповідачем не наведено правових підстав, передбачених частинами першою, п`ятою статті 238 МК України, для передачі авіаційних турбореактивних двигунів типу Д-30КП-2 заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, 2015 на зберігання на митний склад.

Для з`ясування всіх обставин справи судами під час розгляду справи зобов`язано відповідача надати суду докази понесених витрат.

Судами вказано, що на підтвердження понесення витрат за зберігання на митному складі авіаційних двигунів відповідач посилається на договір відповідального зберігання майна, до суду надано службову записку відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Миколаївської митниці ДФС від 01.03.2016 №14-70-03-02/18-02 про сплату коштів за зберігання авіаційних турбореактивних двигунів типу Д-30КП-2 заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, 2015, які прийнято на зберігання згідно акту прийому-передачі і які зберігаються на договірних умовах ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» станом на 01.03.2016, а саме: у 2014 році за договором №8 від 03 лютого 2014 року сплачено 579,65 грн.; в 2015 році за договором №4 від 17.01.2015 сплачено 636,48грн.; у 2016 році за договором №7 від 22.02.2016 сплачено 310,00грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частини перша, друга статті 9 цього Закону).

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суди попередніх інстанцій правомірно відзначили, що договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання та не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що надані відповідачем документи не підтверджують понесення митним органом витрат на зберігання на митному складі авіаційних турбореактивних двигунів, а виставлена позивачу сума витрат, що підлягають відшкодуванню у розмірі 598630,64грн., є необґрунтованою та документально не підтверджена. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами понесення митним органом витрат по зберіганню товару на митному складі.

Разом з тим, позивач стверджує, що спірні двигуни знаходяться у складі повітряного судна ІЛ-76Т реєстраційний №ER-IBZ, заводський №083414432, що підтверджується поданим відповідачем актом передачі №1 від 03.02.2014. Доказів демонтування двигунів з повітряного судна ІЛ-76Т та переміщення їх на митний склад митним органом подано не було.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.09.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014, у справі №826/9074/14 визнано протиправними та скасовано рішення Миколаївської митниці Міндоходів про відмову у наданні дозволу на розміщення авіаційних газотурбінних двигунів Д-30КП-2, заводські номери НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, 2015 у митний режим переробки на митній території України строком на 365 днів у відповідності до глави 23 МК України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.09.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі №826/9074/14 залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), положення якої кореспондуються з припасами частини четвертої статті 78 КАС України (у чинній редакції) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, відповідачем протиправно передано вищезазначені авіаційні двигуни на зберігання на митний склад, оскільки протиправні рішення щодо відмови у наданні дозволу на розміщення двигунів у митний режим переробки на митній території України фактично спричинили протиправну, всупереч вимогам чинного законодавства, передачу авіаційних двигунів на зберігання та нарахування плати за таке зберігання.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вимоги митного органу по відшкодуванню позивачем витрат за зберігання на складі митниці авіаційних двигунів та відмова у видачі вказаних авіадвигунів, митне оформлення яких здійснено згідно митної декларації №504070000/2014/002272 від 20.05.2015, є протиправними з огляду на їх необґрунтованість.

У касаційній скарзі доводів на спростування висновків судів у даній справі, позивачем не вказано.

Враховуючи зазначене, у даній справі судами попередніх інстанцій всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, у яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 у справі №820/26956/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду