Справа № 640/19982/20
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Київ № 640/19982/20

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд, ФГВФО, відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі також - Уповноважена особа, відповідач-2), в якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність Уповноваженої особи щодо невключення відомостей, щодо рахунку ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» для виплати гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправною;

зобов`язати Уповноважену особу внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей, щодо ОСОБА_1 на суму 86 000, 00 грн.;

стягнути з Фонду на користь ОСОБА_1 суму заподіяних збитків на загальну суму гарантованої суми 86 000, 00 грн. та штрафів у розмірі 65 601,55 грн. з яких: пеня становить 19 810, 22 грн.; 3 % річних 10 567, 40 грн.; інфляційні збитки 35 223, 93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем-2 протиправно у встановлені чинним законодавством терміни після початку процедури ліквідації банку не було включено ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Також позивач зазначає про те, що він має право на стягнення пені, інфляційних витрат і 3 відсотків річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 23 вересня 2020 року, зокрема, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

ФГВФО у своєму відзиві просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

З огляду на те, що процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» продовжено до 12 липня 2021 року відсутні підстави для нарахування позивачу пені, інфляційних витрат і 3 відсотків річних.

Відповідачем-2 надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підстави для подачі до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо ОСОБА_1 як вкладника публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено матеріалами справи, 19 лютого 2016 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі також - ТОВ «ІРЦ») укладено договір позики № 980-073-000191787, сума договору 40 000, 00 грн.

28 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір №980-073-000211906, відповідно до умов якого позивач передає у власність банку грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а банк зобов`язується повернути кошти ОСОБА_1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором (сума договору 46 000, 00 грн.).

Відповідно до умов договору від 19 лютого 2016 року, позивач передає ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачений договором, а ТОВ «ІРЦ» зобов`язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача було перераховано:

- 40 000, 00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-073-000191787 від 19 лютого 2016 року;

- 46 000,00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-073-000211906 від 28 березня 2016 року».

23 травня 2016 року рішенням Національного банку України № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнка Ю.П.

13 червня 2016 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, призначено Уповноважену особу та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнко Ю.П. з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно.

Починаючи з 15 липня 2016 року розпочалися виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду через банки-агенти.

Рішенням № 1702 від 01 вересня 2016 року виконавча дирекція Фонду змінила Уповноважену особу, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», на Волкова О.Ю. з 05 вересня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21 червня 2018 року № 1758 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора», продовжено процедуру ліквідації по 12 липня 2020 року, продовжено повноваження ліквідатора:

Волкова О.Ю. - повноваження, визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

Смолія Б.В. - з 09 лютого 2018 року делеговані повноваження, визначені пп. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 статті 37, п. 4 ч. 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 вересня 2019 року № 2356 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду №1758 від 21 червня 2019 року» внесено зміни до п. 2 рішення виконавчої дирекції Фонду №1758 від 21 червня 2019 року та викладено п. 2 в такій редакції:

« 2. Продовжити провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Волкову Олександру Юрійовичу (РНОКПП НОМЕР_1 )» строком на два роки з 13 липня 2018 року по 12 липня 2020 року включно повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів Банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів Банку». Пункти 3 та 4 рішення виконавчої дирекції Фонду №1758 від 21 червня 2019 року визнано такими, що втратили чинність».

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11 лютого 2020 року № 311 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», з 12 лютого 2020 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків Паламарчука Віталія Віталійовича (РНОКПП НОМЕР_2 ).

На думку відповідача-2, договори № 980-073-000191787 від 19 лютого 2016 року та №980-073-000211906 від 28 березня 2016 року є двосторонніми, укладеними позивачем безпосередньо з ТОВ «ІРЦ», без участі Банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за такими договорами по своїй природі не є вкладом згідно з Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому, ОСОБА_1 не має права на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі також - Закон).

Так, відповідно до ч. 1 статті 26 Закону, фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 статті 2 Закону - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Положеннями статті 27 Закону передбачено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Частинами 1 та 2 статті 28 Закону визначено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Згідно з ч. 2 статті 38 Закону, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За правилами ч. 3 статті 38 Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ч. 4 статті 38 Закону, Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Між тим, статтею 37 Закону встановлено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Уповноважена особа Фонду має право здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

Як зазначив відповідач-2 у своєму відзиві на позовну заяву, згідно наказу № 27/1 від 24 травня 2016 року Уповноваженою особою було створено комісію по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Під час перевірки комісією було встановлено, що з 22 грудня 2015 року відносно Банку діяла постанова № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», затверджена Правлінням Національного банку України 22 грудня 2015 року (далі також - Постанова № 917), якою встановлено факт здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, та ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії проблемних і встановлені обмеження в діяльності Банку, в тому числі встановлено обмеження в частині здійснення кредитних операцій з юридичними особами.

Перевіркою було виявлено, що Банк уклав з ТОВ «ІРЦ» Договір відступлення прав вимоги №1805 від 18 травня 2016 року та Договір відступлення прав вимоги №1 від 19 травня 2016 року. Вказані договори стосуються переходу прав грошової вимоги, тобто є договорами факторингу.

На виконання зазначених договорів, Банком були здійснені внутрішні проводки в балансі шляхом збільшення залишку коштів за рахунком ТОВ «ІРЦ» на суму 870 000 000, 00 грн. (як оплата за Договором відступлення № 1805) та на суму 561 957 997, 25 грн. (як оплата за Договором відступлення № 1).

Таким чином, 19 травня 2016 року Банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1 431 957 997, 25 грн. шляхом укладення Договорів відступлення прав вимоги № 1805 від 18 травня 2016 року та № 1 від 19 травня 2016 року з подальшим відображенням в балансі розрахунків за ними.

Станом на 19 травня 2016 року, максимальна сума кредитних операцій з юридичними особами з урахуванням встановлених Національним банком України обмежень, надавав можливість Банку проводити кредитні операції на суму 128 291 771, 21 грн.

Банком проведено кредитні операції тільки з ТОВ «ІРЦ» на суму 1 431 957 997, 25 гривень, що значно перевищувало наявний вільний ліміт кредитування.

Таким чином, Банком порушено обмеження, встановлені Постановою № 917 зі змінами внесеними Постановою № 295, в частині проведення кредитних операцій на суму 1 431 957 997, 25 гривень на підставі укладених з ТОВ «ІРЦ» договорів відступлення прав вимоги, при відсутності права на укладення таких правочинів.

З наведеного вбачається, що укладання Договору відступлення № 1805, Договору відступлення прав вимоги № 1 було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, а тому вказані правочини є нікчемними у відповідності до положень пп. 2, 7, 8, 9 ч. 3 статті 38 Закону.

В подальшому за рахунок коштів, відображених на рахунку ТОВ «ІРЦ» внаслідок проведення вищевказаних нікчемних правочинів були проведені операції з перерахування коштів на поточні рахунки 14 673 фізичних осіб (позикодавців ТОВ «ІРЦ» в тому числі позивача) відкриті в Банку, на загальну суму 1642 млн. грн., як повернення коштів за раніше укладеними договорами позики, що призвело до фактичного зменшення зобов`язань ПАТ «Банк Михайлівський» перед юридичними особами та збільшення зобов`язань перед фізичними особами, які мають в ПАТ «Банк Михайлівський» поточні рахунки, та в силу п. 4 ч. 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»" є вкладниками.

Разом з тим, фактичного перерахування грошових коштів як на рахунки юридичних осіб, так рахунки фізичних осіб, не відбувалось - операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок на балансі Банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ «Банк Михайлівський».

01 червня 2016 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» видано наказ №42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними».

Вказаним наказом затверджено результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19 травня 2016 року платіжних доручень ТОВ «ІРЦ» по перерахуванню коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973, 14 грн. у відповідності до положень п.п. 7-9 ч. 3 статті 38 Закону.

Відповідно до ч. 6 статі 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у спірних правовідносинах суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 38 указаного Закону, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Так, за змістом вищенаведених норм Закону, право перевірки правочинів на предмет перевірки виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч. 3 статті 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Також, згідно з ч. 3 статті 36 Закону, нікчемними є правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду.

Положення статті 228 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 статті 38, а також у ч. 3 статті 36 Закону.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що за Законом до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме Банком.

Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 статті 38, а також у ч. 3 статті 36 Закону. Про це зазначив Верховний Суд у пунктах 41-43 вищезазначеної постанови від 04 липня 2018 року.

У спірному випадку, відповідач-2 вважає нікчемним саме правочин між фізичною та юридичною особою з перерахування коштів 19 травня 2016 року, посилаючись, при цьому, на пп. 7, 9 ч. 3 статті 38 Закону - правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Втім, суд наголошує на тому, що платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку позивача на рахунок іншої особи не є правочинами між Банком та позивачем згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України.

Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Статтею 1062 Цивільного кодексу України установлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12 листопада 2003 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п. 1.24 статті 1 цього Закону переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

У свою чергу, згідно з п. 1.15 ст. 1 цього ж Закону, ініціатором є - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Згідно з п.1.23 вказаної норми, отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі.

Частиною 2 пункту 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976 (далі також - Інструкція), банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Пунктом 1.7. Інструкції визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Частиною 5.2 статті 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що відносини між суб`єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

За таких обставин суд доходить до висновку про те, що операція з перерахування коштів на рахунок позивача не належить до правочинів, передбачених ч. 2 статті 38 Закону, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та як наслідок визнані нікчемними.

У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв`язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Відповідно до п. 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Відповідно до п. 30.1. статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Як було зазначено вище, 19 травня 2016 року на поточний рахунок № НОМЕР_3 в Банку, який належить ОСОБА_1 надійшли кошти у розмірі 40 000, 00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-073-000191787 від 19 лютого 2016 року та у розмірі 46 000,00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-073-000211906 від 28 березня 2016 року», що підтверджується доданою до відзиву випискою по особовому рахунку.

За наведених обставин та правових норм, позивач є вкладником в розумінні Закону, оскільки на його поточному рахунку знаходились кошти у сумі 86 000, 32 грн. до дня запровадження тимчасової адміністрації банку. У суду відсутні підстави не приймати до уваги вказаний доказ у справі, як і відсутні правові підстави для висновку про нікчемність правочину, укладеного між суб`єктами переказу коштів. Правочини, укладені позивачем з Банком відповідач-2 не ставить під сумнів на предмет їх нікчемності. Умови таких договорів не передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У той же час, посилання відповідача-2 у відзиві на позовну заяву на постанову Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних, якою введено обмеження щодо недопущення проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків - не заслуговують на увагу, з огляду на те, що таке рішення адресоване посадовим особам Банку, а не клієнтам Банку, відтак невиконання посадовими особами Банку постанови НБУ, навіть якщо і мало місце, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність правочинів, укладених між клієнтами Банку.

При цьому, суд звертає увагу, що за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то стаття 38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Окрім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його Уповноважена особа чи Банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 статті 38 Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, оскільки не створює жодних обов`язків для позивача та безпосередньо не порушує прав позивача.

Згідно з абз. 14 пп. 3 п. 6 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року № 14 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 травня 2016 року № 823) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі - Перелік), формується за структурою, визначеною у додатку 7 до цього Положення, та не включає інформацію про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 статті 26 Закону, а також про рахунки, здійснення банком операцій за якими обмежено.

Пунктом 2 розділу ІІІ цього Положення визначено, що Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 8 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом (абз. 3 п. 3 розділу ІІІ вказаного Положення).

З огляду на встановлені обставини та враховуючи законодавчо визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, не можливо стверджувати про допущену протиправну бездіяльність відповідача-2 (протиправну пасивну поведінку) у спірних правовідносинах, оскільки Уповноваженою особою вчинені певні дії, результат яких, за її позицією, дозволяє дійти висновку про нікчемність правочину.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для висновку щодо протиправної бездіяльності відповідача-2 у спірних правовідносинах.

Водночас, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Уповноваженої особи внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду, шляхом внесення відомостей, щодо ОСОБА_1 на суму 86 000, 00 грн., який має право на відшкодування коштів.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, підставою застосування передбаченої ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що положення статті 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, до правовідносин позивача з Фондом не застосовуються.

Так, згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку у спірних правовідносинах Фонд є суб`єктом владних повноважень, і майнові відносини між сторонами засновані на адміністративному підпорядкуванні, тому стаття 625 Цивільного кодексу України на ці відносини не поширюється.

Боржником за договором банківського вкладу із позивачем є ПАТ «Банк Михайлівський», а не Фонд чи його уповноважена особа.

Уповноважена особа призначається у процедурі запровадження тимчасової адміністрації та/або ліквідації банків як процедур виведення неплатоспроможних банків з ринку у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

За змістом даного Закону на Фонд та уповноважену особу Фонду не покладається відповідальність за невиконання банками, які були стороною у договірних відносинах із вкладниками, їх грошових зобов`язань поза межами дії договорів вкладів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з Фонду на користь ОСОБА_1 суму заподіяних збитків на загальну суму гарантованої суми 86 000, 00 грн. та штрафів у розмірі 65 601,55 грн. з яких: пеня становить 19 810, 22 грн.; 3 % річних 10 567, 40 грн.; інфляційні збитки 35 223, 93 грн.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з Фонду суми коштів, що перебуває на рахунку позивача, оскільки виплата гарантованого відшкодування відбувається виключно за переліком вкладників, ведення якого здійснює уповноважена особа Фонду на ліквідацію відповідного банку, а тому ця вимога спрямована на майбутній захист прав та інтересів позивача.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17; ), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (01032, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 35; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей, щодо ОСОБА_1 на суму 86 000, 00 грн. (вісімдесят шість тисяч гривень).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк