Справа № 160/1338/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 160/1338/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року (суддя суду 1 інстанції Прудник С.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-2163-52/04-63 від 11 травня 2019 року на суму 21030,90 грн. і вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-2163-52/04-63 від 09 серпня 2019 року на суму 23785,08 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-2163-52/04-63 від 03 грудня 2019 року на суму 21030,90 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції вказав, що позивачем вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не виконано.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2020.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про безпідставність висновків суду першої інстанції, оскільки ним було усунуто недоліки позову, на які вказував суд в ухвалі про залишення позову без руху.

Позивач зазначив, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини пропуску строку на звернення до суду.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши судове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Положеннями абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачено наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Однак, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.

Відповідно до абзацу 10 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що законодавцем встановлено десятиденний строк, перебіг якого починається за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, для оскарження такої вимоги.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.02.2020 позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2163-52/04-63 від 11 травня 2019 року на суму 21030,90 грн., № Ф-2163-52/04-63 від 09 серпня 2019 року на суму 23785,08 грн. та № Ф-2163-52/04-63 від 03 грудня 2019 року на суму 21030,90 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк десять робочих днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску;

- засвідчені копії документів для суду та для вручення відповідачу та третім особам із проставленням на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа відмітки «Копія» та «Згідно з оригіналом»;

- уточненої позовної заяви для суду та врученням іншим учасникам справи, в якій слід визначитися із кількістю відповідачів у вступній частині позову.

На виконання вимог ухвали від 10.02.2020, позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, уточнену позовну заяву, копію уточненої позовної заяви з додатками для відповідача у справі.

В уточненій позовній заяві позивачем зазначено, що про існування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2019 йому стало відомо лише 28.01.2020, оскільки він не проживає за місцем реєстрації. Щодо оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 та 09.08.2019, позивач стверджує, що зазначені вимоги на його адресу взагалі не були направлені, про їх існування він дізнався, коли звернувся до податкового органу після отримання вимоги від 03.12.2019.

Щодо визначення відповідачами у справі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, позивач вказав зазначених осіб, оскільки саме ними приймалися оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Оскільки вимога про сплату боргу є фактично виконавчим документом, то позивач звертався до виконавчої служби, де дізнався про відкрите виконавче провадження за вказаними вимогами та з`ясував про відсутність відомостей щодо зміни сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач зазначив про те, що 28.01.2020 йому передано лист з вимогою про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-2163-52/04-63 від 03 грудня 2019 року на суму 21030,90 грн. Після отримання вказаної вимоги, позивач, тобто після 28.01.2020, звернувся до податкового органу. Де дізнався про існування спірних вимог № Ф-2163-52/04-63 від 11 травня 2019 року на суму 21030,90 грн. та за № Ф-2163-52/04-63 від 09 серпня 2019 року на суму 23785,08 грн.

Оскільки на офіційний його запит, відповідь доведеться чекати більше місяця, позивачу надано копії незасвідчених вимог ГУ ДФС у Дніпропетровській області № Ф-2163-52/04-63 від 11 травня 2019року на суму 21030,90 грн. та № Ф-2163-52/04-63 від 09 серпня 2019 року на суму 23785,08 грн., за отримання яких позивач ніде не розписувався. Посадовими особами відповідача не надано відповіді про факт надсилання вимог за його місцем проживання.

Таким чином, позивач зауважує, що про існування вимог від 11.05.2019 та від 09.08.2019 йому стало відомо після 28 січня 2020 року.

Позивач наголошує, що подані ним копії документів засвідчені належним чином та відповідають вимогам пункту 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003).

Суд першої інстанції, надаючи критичну оцінку доводам позивача щодо дати, коли позивачу стало відомо про наявність вимог про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначив, що судом не виявлено доказів існування поважних та об`єктивно непереборних причин, які спричинили несвоєчасне звернення заявника до суду.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду, відмовивши в поновленні цього строку.

Положеннями статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За змістом частини 2 статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Таким чином, зважаючи що обставини прийняття рішення чи вчинення дій відповідачем позивачу не були відомі, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, що він дізнався про існування спірних вимог з 28.01.2020.

Таким чином, є переконливими доводи позивача щодо визначення ним відповідачами осіб, якими приймалися оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до вимог пункту 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003), відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Матеріалами справи підтверджується, що суду першої інстанції на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, позивачем надано копії засвідчені відповідно до вимог ДСТУ 4163-2003.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо встановлено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали суду про повернення позовної заяви заявнику, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 320, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до частини 2 статті 328 КАС України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров