Справа № 0940/1909/18
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. справа № 0940/1909/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-0905 від 08.06.2018, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-0905 від 08.06.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №0-0905 від 08.06.2018 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 48460,80 грн., оскільки виробниче приміщення, яке ним використовується, як підприємцем, у господарській діяльності, є будівлею промисловості відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 клас 1251 «Будівлі промисловості» та, в силу вимог п.266.2.2 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.12.2018, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.09.2020 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2020, судова справа № 0940/1909/18 передана головуючому судді Могилі А.Б.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 замінено відповідача у справі - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 витребувано у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 належно завірені копії документів:

- про отримання в 2017 році чистого оподатковуваного доходу, про понесені витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів;

- про кількість осіб, що перебували в 2017 році у трудових відносинах, витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах, витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін;

- про суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності в 2017 році;

- про інші витрати 2017 року, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 07.10.2020. Просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки податковим органом правомірно визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 48460,80 грн. Вважає, що застосування п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе лише у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, до яких позивач не належить. Окрім цього, правовстановлюючі документи не містять відомості про те, що належний позивачу об`єкт, відноситься до будівель промисловості.

У поданій суду 12.10.2020 та 16.11.2020 відповіді на відзив, позивач зазначив, що об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт, як власник такої нерухомості. При визначенні бази оподаткування визначальними ознаками є саме ознака нерухомості, а не ознаки її власника, а тому база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності. Також послався на ч.2 ст.55 Господарського кодексу України, ст.51 Цивільного кодексу України, п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України. В якості доказів надав суду Технічний паспорт, який видано на виробничий будинок. Зазначив, що в Експлікації до Плану виробничого будинку чітко конкретизовано, що дане приміщення відноситься до цеху. В даному приміщенні позивач, здійснюючи господарську діяльність круглорічно використовує даний цех для сортування, переробки, пакування та зберігання виробленої продукції та матеріалів.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, підприємницьку діяльність здійснює з 1999 року. Видами діяльності позивача є: вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання; оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; оптова торгівля верстатами; надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютери; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; неспеціалізована оптова торгівля; роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. Основним видом економічної діяльності позивача, на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за 2017 рік було вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників (а.с.163-166). Здійснює підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 16.03.2015 зареєстрував на праві власності нежитлове приміщення загальною площею 4038,4кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорта на вказане нежитлове приміщення його призначення - «цех» (а.с.9-14).

Позивач, як фізична особа-підприємець здійснює в цьому приміщенні виробництво промислової продукції.

Вказана обставина відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягає як така, що не заперечується сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цієї обставини.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу, 08.06.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення за №0-0905, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 48460,80 грн. (а.с.8).

Отже, спірним у цій справі є питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, що віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до будівлі, яка хоч і віднесена до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак не перебуває у власності промислових підприємств та не використовується у виробничому процесі промислових підприємств.

При вирішенні спору між сторонами суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин (чинними на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Судом встановлено, що згідно експлікації до плану виробничого будинку, нежитлове приміщення загальною площею 4038,4кв.м, яке належить позивачу, відноситься до приміщення цеху (а.с.169-172).

Як вказав позивач, здійснюючи господарську діяльність за її основним видом, круглорічно використовує даний цех для сортування, переробки, пакування та зберігання виробленої продукції та матеріалів. Підтвердженням здійснення господарської діяльності в цих напрямках є також надані позивачем копії договорів поставки товару (лохини свіжої), видаткові накладні відповідно. Для цих стадій технологічного процесу використовується нежитлове виробниче приміщення (цех) за адресою м. Долина, вул. Обліски, 36, підтвердженням чого є довідка про технологічний процес виробництва (а.с.173-187).

Окрім цього позивачем вказано та підтверджено належними доказами, що для провадження господарської діяльності ним, як фізичною особою-підприємцем, у 2017 році використовувалася наймана праця осіб, укладалися договори цивільно-правового призначення, що підтверджується довідкою про дані операції та податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку. З урахуванням основного виду діяльності, вирощування ягід, інших плодових дерев, позивач використовував добрива і засоби захисту, які закупляв в ТОВ «АГРОСЕМ», ТзОВ «Імперія-агро», ТОВ «АГРОСКОП Інтернешнл», ТОВ «Захід агробізнес», для пакування лохини закупляв тару в ТОВ «Дунапак-Україна», ТзОВ «СУУП «АНФОЛ», для використання техніки закупляв паливно-мастильні матеріали у ТОВ «ОККС-РІТЕЙЛ», відповідно сплачував податки і збори.

Загальний чистий оподаткований дохід, отриманий фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності в 2017 році становив 537356,76 грн., задекларований у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік. Зокрема, сума одержаного доходу становить 3446283,48 грн., вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції - 1559281,15 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, які пов`язані з отриманням доходу 444739,12 грн., інші витрати - 336800,70 грн., амортизаційні відрахування - 568105,75 грн. (а.с.207-248).

Отже, судом встановлено, що нежитлове приміщення загальною площею 4038,4кв.м, яке придбане позивачем, відноситься до цеху та використовується підприємцем у господарській діяльності. Цей об`єкт є будівлею промисловості відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 клас 1261 «Будівлі промисловості».

Належна позивачу будівля використовується за її функціональним призначенням, а саме як будівля промисловості, оскільки використовується для сортування, переробки, пакування та зберігання виробленої продукції та матеріалів.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням за її цільовим призначенням - для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України застосовується, якщо власниками будівель промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання цих будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, від 28.05.2020 у справі № 826/1338/17.

Таке правозастосування узгоджується і з чинною з 23.05.2020 редакцією підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (Закон України від 16.01.2020 №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві»), згідно якої з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

З наведено вище вбачається, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Як вже вказувалося вище фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має у власності нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 4 038,4кв.м. Згідно з технічним паспортом на вказане нежитлове приміщення, його призначення - «цех».

Основним видом діяльності підприємця є вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників. Згідно наявних в матеріалах справи письмових доказів, позивач надає комплекс послуг, що включає сортування, переробку, пакування та зберігання виробленої продукції та матеріалів.

Дана будівля позивача використовуються у технологічному процесі зберігання, сортування продукції та матеріалів, а тому є такою, що призначена для використання безпосередньо у господарській діяльності, а процес зберігання продукції полягає не тільки у знаходженні її у місцях його зберігання, а й у проведенні з ним певних технологічних операцій, які є необхідними для доведення якості продукції до необхідних вимог діючих стандартів та надання їй стійкості під час зберігання.

Будь-яких доказів використання позивачем вказаного приміщення (цеху), для цілей не пов`язаних з видами діяльності підприємця, відповідачем не надано.

Враховуючи те, що позивачем нерухоме майно (цех) використовується за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, суд дійшов висновку, що таке майно, не є об`єктом оподаткування податку з податку на нерухоме майно в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області №0-0905 від 08.06.2018 є протиправним та підлягає до скасування.

За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як наслідок, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області в розмірі 704,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за № 0-0905 від 08.06.2018.

Стягнути з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.