Справа № 420/8150/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 листопада 2020 року м. Одеса Справа №420/8150/20

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі заяву про забезпечення позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про заборони вчиняти певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в наданні листів-рішення та зобов`язання відповідача надати позивачу листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м.Одеса, вул. Генерала Бочарова, 41 та вул. Генерала Бочарова 43 для подальшого укладання договорів з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року суд відкрив позовне провадження в адміністративній справі та вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 06.11.2020 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

23.11.2020 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову вх.№49595/20, згідно якої останній просить суд здійснити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вчинювати дії та приймати рішення щодо демонтажу елементів вуличної торгівлі лотків по реалізації змішаної групи товарів, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43 та АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі;

- заборонити Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради та іншим органам місцевого самоврядування перешкоджати використовувати елементи вуличної торгівлі лотки по реалізації змішаної групи товарів, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43 та вул. Генерала Бочарова 41, до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивачем зазначено, що 19.11.2019 року за №01-05-4/318вх та №01-05-4/317вх Суворовська районна адміністрація ОМР надала позивачу позитивні листи-рішення щодо можливості розміщення елементів вуличної торгівлі та на підставі цих листів адміністрацією та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів укладено Договори на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 03.12.2019 року №УТ-379/19 та УТ-380/19 за адресом м. Одеса, вул. Генерала Бочарова 41-43.

Проте, як зазначає позивач згідно п.8.3. Договорів на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 03.12.2019 року №УТ-378/19 таУТ-380/19 за вказаними вище адресами, договори діють з 10.12.2019 по 10.12.2020 року.

Таким чином у зв`язку з тим, що строк договорів спливає 10.12.2020 року, позивач не зможе користуватися місцями для розташування елементів вуличної торгівлі, які є предметом спору, розміщення лотків по реалізації змішаної групи товарів розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Бочарова, 41 та 43, на підставі нечинних договорів на право тимчасового користування місцями для розташування елементів торгівлі, що є підставою для Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради для здійснення демонтажу зазначених елементів торгівлі, а також є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, адже відповідач своїми незаконними рішеннями, діями, а саме: відмовою в наданні листів-рішень, які є підставою для укладення договору з Управлінням розвитку споживчого ринку ОМР відповідно до правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, порушує його права, свободи та інтереси.

Відповідно до ст.152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Судом встановлено, що подана заява позивачем про забезпечення позову відповідає встановленим вимогам КАС України щодо її форми та змісту, та за її подання позивачем сплачено судовий збір.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах адміністративного позову та керуючись законом.

Згідно частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо таке буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову, він має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У частині 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач в обгрунутування необхідності забезпечення вказує на те що оскільки, строк договорів спливає 10.12.2020 року, позивач не зможе користуватися місцями для розташування елементів вуличної торгівлі, які є предметом спору, розміщення лотків по реалізації змішаної групи товарів розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Бочарова, 41 та 43, на підставі нечинних договорів на право тимчасового користування місцями для розташування елементів торгівлі, що є підставою для Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради для здійснення демонтажу зазначених елементів торгівлі.

Судом про розгляді заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не вбачається ознак очевидної протиправності щодо вчинення дій або прийняття рішень суб`єктами владних повноважень щодо демонтажу елементів вуличної торгівлі лотків по реалізації змішаної групи товарів, розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43 та вул. Генерала Бочарова 41, до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.

Доказів щодо наявності фактів та обставин, що свідчили б про вчинення Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради або Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради дій, направлених на суттєве перешкоджання правам та інтересам заявника, спричиняли б неможливість здійснення ним господарської діяльності у заяві не зазначено, та в матеріалах заяви про забезпечення позову не міститься.

Крім того, в обґрунтування заявленої заяви про забезпечення позову, позивачем не надано до суду взагалі будь-яких доказів, які б свідчили, що на теперішній час Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради або Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради вчиняються або намагаються вчинити дії з демонтажу елементів вуличної торгівлі лотків по реалізації змішаної групи товарів, розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43 та вул. Генерала Бочарова 41.

Також суд, відхиляє доводи заявника, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на наступне.

Так, розміщення елементів вуличної торгівлі не передбачає влаштування фундаменту, тобто при їх примусовому демонтажі може відбуватись лише перенесення останніх в будь-яке інше місце для подальшого зберігання, що не впливає на цінність відповідного майна.

Отже, навіть якщо припустити можливий демонтаж елементу вуличної торгівлі позивача, вказане не свідчить про неможливість або ускладнення поновлення у подальшому прав, які позивач вважає порушеними, оскільки мова йде про елемент вуличної торгівлі, який не є капітальною спорудою та, у разі поновлення прав позивача у судовому порядку, може бути повернутим на попереднє місце розташування.

Крім того, наявність ознак протиправності листів-рішень відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Сама лише думка позивача з приводу ускладнення в майбутньому виконання рішення суду не може бути визнана судом достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням позивача, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди позивачу.

З цих підстав суд вважає твердження позивача про імовірне існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі, неможливість захисту цих прав без вжиття заходів забезпечення позову, недоведеними належними доказами, у зв`язку з чим воно не може бути підставою для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.150-154, 241-244, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Іванов Е.А.