Справа № 620/2296/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2296/20 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Аліменка В.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області № 0-2508 від 15.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що контролюючим органом не складено та не надано розрахунок до податкового повідомлення-рішення та помилково віднесено нежитлову будівлю майстерні до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг зі сплати податку, позаяк вказана будівля використовується для ремонту та зберігання сільгосптехніки, відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, а тому в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки використовується за цільовим призначенням.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і ухвалити постанову про задоволення позову.

Доводи скаржника аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Крім того, зазначено про передчасність висновків суду першої інстанції з огляду на недослідження питання функціонального призначення належної позивачу на праві власності будівлі, та вказано, що позивач є сількогосподарським товаровиробником, що також вказує на наявність пільги зі сплати спірного податку.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано не було, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якого на час виникнення спірних правовідносин згідно КВЕД є 01.61 «Допоміжна діяльність у рослинництві».

Позивач є власником об`єкту нерухомості - «Майстерні» в смт. Козелець, Чернігівської області, загальною площею 1581,4 м2.

Головним управлінням ДПС в Чернігівській області згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України сформовано податкове повідомлення-рішення, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік № 0-2508 від 15.05.2020 на суму 52793,46 грн.

Позивач, не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів «є», «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги та оцінці тверджень апелянта щодо наявності пільги зі сплати спірного податку, звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 вирішив частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 806/2676/17 щодо можливості застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, до групи 125 «Будівлі промислові та склади» належить клас 1251 «Будівлі промислові», який включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням та не включає: резервуари, силоси та склади (1252) будівлі сільськогосподарського призначення (1271) комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230).

Відтак, для віднесення належної позивачу «Майстерні» загальною площею 1581,4 м2 до будівель промисловості, на яку може бути поширена податкова пільга, передбачена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, можливе за умови використання такої нерухомості за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва будь-якого виду, чого позивачем під час апеляційного розгляду справи не доведено.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки вид економічної діяльності 01.61 «Допоміжна діяльність у рослинництві» класифікується в секції А «Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство», яка не є промисловим виробництвом, то діяльність позивача також не відноситься до видів промислового виробництва, що свідчить про відсутність права на застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у власності позивача знаходиться майно, яке є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то останній є платником такого податку.

Оцінюючи доводи апелянта стосовно того, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а згідно підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Матеріалами справи не підтверджуються доводи апелянта щодо можливості віднесення його до сільськогосподарських товаровиробників, а доводи апеляційної скарги щодо надання послуг збирання власним комбайном урожаю соняшнику у ТОВ «СВК Дружба», що підтверджується договором № 6/20 від 01.08.2020, також не спростовують вищевказаних висновків, оскільки в даному випадку, сількогосподарським товаровиробником може бути визнано власника урожаю - ТОВ «СВК Дружба», а не позивача.

Відтак, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні податкового законодавства, а належний йому об`єкт нерухомості є будівлею промисловості, то пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, також не підлягає застосуванню до нього.

В частині тверджень апелянта щодо відсутності розрахунку податкового органу за спірним податковим повідомленням-рішенням, то суд першої інстанції вірно зазначив, що податкове повідомлення-рішення має всі реквізити, передбачені положеннями статті 58 ПК України, яка не передбачає безумовного обов`язку контролюючого органу додавати до кожного податкового повідомлення-рішення розрахунок податкового зобов`язання.

Оскаржуване рішення винесене на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не направлення такого розрахунку позивачу разом зі спірним податковим повідомленням-рішенням не може бути самостійною підставою для його скасування.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до контролюючого органу за розрахунком, або з метою проведення звірки, коригування нарахованої суми за податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Крім того, апеляційна скарга не містить обгрунтованих спростувань щодо розміру грошового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням № 0-2508 від 15.05.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження позивача про наявність пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є помилковим внаслідок неправильного тлумачення наведених вище правових норм.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя О.М.Оксененко

Суддя В.О.Аліменко