Справа № 420/7409/20
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7409/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, будинок 10), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 12) про визнання протиправними відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії, в якому позивач просить суд:

- Визнати протиправними відмови Міністерства внутрішніх справ України та ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;

- Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 27.08.2019, що становить 301050,00 гривень.

Виклад позиції позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що Позивачка не погоджується з діями Відповідачів щодо відмови виплатити одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, вважає їх протиправними, необгрунтованими та такими, що порушують права позивачки на належний рівень життя.

Відзиву на позов від Відповідачів до суду не надходило.

Заяви, клопотання від сторін.

25.08.2020 року від Позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 62).

26.08.2020 року від Відповідача 1, МВС України, надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконфереції (а.с. 65-66).

11.11.2020 року від Позивачки надійшла заява про розподіл та відшкодування судових витрат.

18.11.2020 року від Відповідача 2, надійшло клопотання про направлення на їх адресу копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії вчинені судом.

09.09.2020 року судом винесено ухвалу про участь представника Міністерства внутрішніх справ України в судовому засіданні в режимі відеоконференції щодо розгляду адміністративної справи №420/7409/20 на 25.09.2020 року о 10.30 год.

Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

25.09.2020 року, сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Таким чином, згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Обставини справи.

Відповідно до наказу УМВС України на Одеській залізниці № О16о/с від 15.06.1995 року Позивач прийнята на службу в органи внутрішніх справ, а згідно з наказом ОДУВС від 06.11.2015 р №162о/с, звільнена з органів внутрішніх справ.

Наказом Ректора Одеського державного університету внутрішніх справ від 06.11.2015 року № 162о/с визначалось, що з 06 листопада 2015 року, згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільняється у запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) і інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації): підполковник міліції ОСОБА_1 (М-041373), начальник відділення психологічного забезпечення відділу кадрового забезпечення. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 20 років 04 місяці 21 день, у пільговому обчисленні та для призначення пенсії - 20 років 10 місяців 10 днів.

Наказом Ректора Одеського державного університету внутрішніх справ від 12.11.2015 року № 168о/с, Позивача призначено завідувачем відділення психологічного забезпечення відділу кадрового забезпечення, за трудовим договором.

Постановою № 534 Медичної (військово-лікарської) комісії (№33/36-КВИХ від 21 червня 2019 року) встановлено, що захворювання Позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ і Позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

27.08.2019 року Позивачці встановлена третя група інвалідності із зазначенням про те, що захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 246481 від 27.08.2019 року та випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12ААБ № 246481 від 27.08.2019 року.

27.08.2019 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності Позивача, а саме 50%, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10ААА № 128442 від 27.08.2019, виданою Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи».

14 січня 2020 року Позивачкою подано заяву (рапорт) про проведення виплати одноразової грошової допомоги.

Департамент охорони здоров`я та реабілітації МВС України за наслідками розгляду звернення ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Одеській області від 07.02.2020 № 14/1-40 з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , своїм листом №8621/33 від 19.03.2020 року, адресованим Департаменту фінансово-облікової політики МВС України, повідомив, що деякі надані ОСОБА_1 , медичні документи оформлені з порушенням вимог законодавства України, зокрема:

1) Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках на ім`я ОСОБА_1 заповнено з порушенням вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках» (затверджено наказом Міністерства Охорони здоров`я України від 30.07.2012 за № 577 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 05.09.2012 за № 1514/21826), а саме в частині довідки, що видається страхувальнику:

- поставлення відбитку кутового штампу МСЕК на бланку первинної облікової документації № 158/о зазначеним наказом не передбачено;

- п. 1 та п. 2 не заповнено, - поставлення відбитку кутового штампу МСЕК на бланку первинної облікової документації № 158/о зазначеним наказом не передбачено.

2) Копія виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії на ім`я ОСОБА_1 заповнено з порушенням вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157-1/о «Виписка з акта огляду медико- соціальною експертною комісією» (затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 за № 577 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 05.09.2012 за № 1514/21826), а саме:

Поставлення відбитку кутового штампу МСЕК на бланку первинної облікової документації № 157-1/о зазначеним наказом не передбачено;

п. 1 та п. 2 не заповнено, - поставлення відбитку штампа МСЕК на бланку первинної облікової документації № 157-1/о зазначеним наказом не передбачено.

Департамент охорони здоров`я та реабілітації МВС України у цьому ж листі вказав, що вважає, що ОСОБА_1 , як особа, що належала до категорії працівників міліції має право на призначення одноразової грошової допомоги, але не може висловити обґрунтовану позицію з питання відповідності надісланих ліквідаційною комісією медичних документів вимогам, що визначені Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (Постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850).

Департамент фінансово-облікової політики МВС України своїм листом № 10411/15-2020 від 31.03.2020 року повідомив Ліквідаційній комісії ГУМВС України в Одеській області, що під час розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на неналежне оформлення медичних документів, що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 і тому вони повертаються на доопрацювання.

Тобто, висловив відмову за наслідками розгляду документів стосовно прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги Позивачу відповідно до Порядку № 850.

Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Одеській області своїм листом від 10.04.2020 № 14/1-83 повідомила Позивачу про неможливість прийняття рішення за наданими ним матеріалами згідно з Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, вказавши на порушення вимог законодавства України, що зазначені у листі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації МВС України №8621/33 від 19.03.2020 року.

15.04.2020 року, Позивачка звернулась на адресу Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» з проханням пояснити про недоліки у виданій медичній документації, яка листом від 22.04.2020 № 141 повідомила, що згідно з наказом МОЗ України № 577 від 05.09.2012 р. в «Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації» №157-1/о та № 158/о немає ніяких обмежень щодо використання відбитку кутового штампу КУ «ООЦМСЕ» і кліше конкретної МСЕК, а також те, що наявність кутового штампу КУ «ООЦМСЕ» і кліше конкретної МСЕК не є порушенням вимог «Інструкції стосовно заповнення форми первинної облікової документації» 157-1/о та № 158/о, а його використання в документах не може вважатися недоліком.

Враховуючи викладене, документи стосовно прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги повторно були надіслані на адресу МВС України листом № 14/1-117 від 5 травня 2020 року.

Департамент фінансово-облікової політики МВС України розглянувши документи, у своєму листі № 19309/15-2020 від 17.06.2020, послався на неможливість прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги Позивачу через наявність в наданій медичній документації недоліків, вказаних у листі Департаменту охорони здоров`я та реабілітації МВС України №8621/33 від 19.03.2020 року. Крім того Департамент фінансово- облікової політики МВС України у своєму листі вказав, що копії документів у матеріалах щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не завірено в установленому порядку.

Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Одеській області листом від 03.07.2020 № 14/1- 165, на виконання листа ДФОП МВС від 17.06.2020 № 19309/15-2020, повернула документи для призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника міліції для приведення у відповідність до вимог Порядку та умов призначення і виплати допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, через неможливість прийняття рішення за надісланими документами згідно з вказаним Порядком, пославшись на обставини, викладені у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України № 19309/15-2020 від 17.06.2020.

Не погоджуюсь із зазначеними діями Відповідачів, Позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі Краска проти Швейцарії встановлено: Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-УІІІ (далі по тексту - Закон України від 02 липня 2015 року №580-УІІІ), тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі по тексту - Порядок №850).

Згідно з п. 5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

В той же час, за змістом п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до абз. 4 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визнається Постановою КМУ Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 від 21.10.2015 року.

Відповідно до п. 1 Порядку, Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з п. 2 Порядку, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до ч. 2-4 п. 3 Поряду, грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі:

- 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

- 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

- 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

Часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.

Якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до п. 7 Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з п. 8 Порядку, Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції:

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу;

- витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Висновки суду.

Оцінюючи дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.08.2019 року Позивачці встановлена третя група інвалідності із зазначенням про те, що захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 246481 від 27.08.2019 року та випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12ААБ № 246481 від 27.08.2019 року.

27.08.2019 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності Позивачці, а саме 50%, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10ААА № 128442 від 27.08.2019, виданою Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи».

Між тим, у відповідності до пункту 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Тобто, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 18 жовтня 2018 року у справі №369/13187/17, від 28 березня 2019 року у справі №296/10138/16-а.

Таким чином, у позивача наявне право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, що не заперечується Відповідачами, але поряд із цим рішення про призначення виплати не приймається.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850 і підстави, з якої виходив відповідач 1 та відповідач 2 при поверненні документів, вказана норма не містить.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 року за № 1504/21816, затверджено форми первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях. Так само вказаним наказом затверджені і інструкції стосовно заповнення зазначених форм і ці інструкції не містять чітких вказівок стосовно того, що форми повинні заповнюватися певним чином, так само як і заборон, стосовно використання кутових штампів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його належить зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відповідач 1 замість того аби прийняти законне рішення про призначення Позивачці одноразової грошової допомоги, послався на те, що перевіряти він повноваженнями не наділений.

Також, суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Твердження про те, що Позивач не набув відповідного права на отримання одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника міліції, оскільки в бланку первинної облікової документації проставлено відбиток кутового штампу МСЕК жодним чином не спростовує той факт, що колишній працівник міліції став особою з інвалідністю, внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а право на отримання одноразової грошової допомоги передбачено законодавством.

Сама по собі незгода суб`єкта владних повноважень зі змістом документа, який встановлює певні факти та надає права, не є підставою для визнання його недійсним.

Незгода зі змістом наданих Позивачем документів не спростовує факти їх існування, а також існування обставин, у них зафіксованих. Право на отримання одноразової грошової допомоги Позивач набув через виникнення обставин, наявність яких підтверджена документально і не спростована Відповідачами, а отже і відмови Відповідачів не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки обмежились лише формальною відмовою у реалізації наданого їй права, що не є проявом належного урядування

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правое дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115).

Крім того, відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування).

Відповідно до положень частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Відповідачами здійснено формальний підхід до даної ситуації, що на думку суду, не віповідає Конституції України з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При цьму визначення розміру належної до нарахування та виплати одноразової грошової допомоги віднесено до компетенції Відповідача 1, а здійснення виплати до компетенції Відповідача 2, тому позов в цій частині не належить до задоволення.

Решта доводів та заперечень відповідача у відзиві на позов висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно розрахунку щодо судових витрат, витрати зі сплати судового збору складають 840,80 грн., а витрати на професійну правничу допомогу 12500,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції № 50735101 від 04.08.2020 року (а.с.52).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь позивачки судового збору в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

11.11.2020 року від Позивачки надійшла заява про розподіл та відшкодування судових витрат.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12500,00 грн. позивача надано до суду договір про надання правничої допомоги від 11.09.2020 року, Акт приймання-передачі наданих послуг від 02.11.2020 року та рахунок фактура від 02.11.2020 року, згідно з яким 12500 грн. повинні бути сплачені не пізніше 60 календарних днів з дня виставлення цього рахунку.

Клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Виходячи з переліку зазначених послуг з надання правничої допомоги, суд погоджується із фактичним виконанням п.п. 1-4, вказаних в акті приймання-передачі наданих послуг від 02.11.2020 року.

Таким чином, суд зазначає, що наданими позивачем документами, фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами частково, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 7840 грн. 80 коп. (судовий збір 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7000,00 грн.) підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, будинок 10), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 12) задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Міністерства внутрішніх справ України та ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 27.08.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України () судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.