Справа № 420/4676/19
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4676/19
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

апелянта - ОСОБА_1

представника апелянта - адвоката Рибака А.В.

представника Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - Кулібабіної Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за участю Державної казначейської служби України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, третя особа Державна казначейська служба України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України при нарахуванні і виплаті разової грошової допомоги до 05 травня за дев`ять років, а саме з 2011 року по 2019 рік, гарантованою частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 05 травня за дев`ять років, а саме з 2011 року по 2019 рік з розміру восьми мінімальних пенсій за віком, відповідно до 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою від 21.10.2019 року суд першої інстанції залучив до участі у справі у якості другого відповідача - управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (т. 1 а.с. 56, 61-62).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він, як особа зі статусом інваліда війни ІІ групи, має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач звертався до Міністерства соціальної політики України із заявою про проведення йому перерахунку та виплати разової щорічної грошової допомоги до 5 травня виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком. Відповіддю від 14.06.2019 року Міністерство соціальної політики України повідомило позивача про відсутність бюджетних коштів для виплати запитуваних коштів, тим самим фактично відмовивши у задоволенні заяви. Позивач вважав таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.

Позивач також вважав безпідставним посилання Міністерства соціальної політики України на відсутність бюджетних асигнувань, як на підставу для відмови у проведенні виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня, посилаючись при цьому на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України», де суд зазначив, що відсутність бюджетних асигнувань не є причиною невиконання органами державної влади покладених на них зобов`язань;

Також позивач зазначав, що в листі-відмові Міністерство соціальної політики України послалось на норму ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, яка рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп/2008 визнана неконституційною.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2019 року за вх.№Г-12070/0/4-19/П та надати повну та обґрунтовану відповідь на заяву про перерахунок та виплату щомісячної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2011-2019 рр.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги (т. 2 а.с. 57-64), апелянт послався на доводи, що викладені в позовній заяві, зазначивши при цьому, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин приписи п. 26 Перехідних положень Бюджетного кодексу України, адже вони є такими, що визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року у справі № 3-р/2020.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міськради, зазначило про законність судового рішення, у зв`язку з чим просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Міністерство соціальної політики України та Державна казначейська служба України своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 01.02.2011 року перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни (т. 2 а.с. 137).

Отже, апелянт має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, зокрема і на отримання, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня разової грошової допомоги.

Апеляційний суд зазначає, що спір в цій справи виник щодо розміру щорічної разового грошової допомоги, яка виплачувалась апелянту в період з 2011 року по 2019 рік.

Відповідно до матеріалів справи, 16.05.2019 року за №Г-12070/0/4-19/П апелянт звернувся із заявою до Міністерства соціальної політики України (т. 1 а.с. 11), в якій просив:

1. Здійснити перерахунок за останні 9 років з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» на 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки.

2. Нарахувати недораховану різницю щорічної разової грошової допомоги до 5 травня на особистий банківський рахунок.

3. Надати відповідь з роз`ясненнями порядку нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2-ї групи, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Конституції України.

14.06.2019 року за №2599/0/5-19/29 Міністерство соціальної політики України роз`яснило апелянту порядок виплати грошової допомоги, в тому числі і за 2019 рік, та повідомило апелянта про те, що виплату грошової допомоги проводять органи соціального захисту населення за місцем проживання одержувача такої допомоги (т. 1 а.с. 12).

Також апеляційний суд встановив, що апелянт період з 2011 р. по 2019 року отримував щорічну грошову допомогу до 5 травня (т. 2 а.с. 140-141), а саме:

- у 2011 р. в сумі 580 грн. відповідно до Постанови КМУ № 341 від 04.04.2011 р.;

- у 2012 р. в сумі 1290 грн. відповідно до Постанови КМУ № 293 від 05.02.2012 р.;

- у 2013 р. в сумі 2110 грн. відповідно до Постанови КМУ № 149 від 13.03.2013 р.;

- у 2014 р. в сумі 2250 грн. відповідно до Постанови КМУ № 102 від 16.04.2014 р.;

- у 2015 р. в сумі 2475 грн. відповідно до Постанови КМУ № 147 від 31.03.2015 р.;

- у 2016 р. в сумі 2600 грн. відповідно до Постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 р.;

- у 2017 р. в сумі 3100 грн. відповідно до Постанови КМУ № 223 від 05.04.2017 р.;

- у 2018 р. в сумі 3265 грн. відповідно до Постанови КМУ № 170 від 14.03.2018 р.;

- у 2019 р. в сумі 3400 грн. відповідно до Постанови КМУ № 237 від 20.03.2019 р.;

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що виплата щорічної разової допомоги до 5 травня не залежить від відповідача - Міністерства соціальної політики України, оскільки розмір такої виплати встановлювався щорічно Кабінетом Міністрів України, а тому вимоги щодо визнання протиправними дій та зобов`язання виплатити недоплачену суму щорічної разової допомоги до 5 травня за 2011-2019 роки задоволенню не підлягають. Натомість, суд першої інстанції встановив порушення Міністерством соціальної політики України законодавства про звернення громадян, оскільки надавши роз`яснення щодо порядку виплати щорічної разової допомоги до 5 травня, міністерство не відреагувало на вимогу щодо проведення перерахунку та виплати цієї грошової допомоги.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Так, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону від 25.12.1998р.) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI частину п`яту ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у такій редакції «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами, внесеними згідно із Законами № 5462-VI від 16.10.2012, № 341-IX від 05.12.2019) встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом України від 28.12.2014р. №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015р., розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетних фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначена норма була чинною з 01.01.2015 року по 26.02.2020 року оскільки Рішенням КСУ від 27.02.2020 року № 3-р/2020, визнане таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, у 2011, 2012, 2013 та 2014 роках розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, був визначений статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема інвалідам війни 2 групи - в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, але із набранням чинності Закону №79-VIII, з 01.01.2015 року по 26.02.2020 року Кабінету Міністрів України було надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, зокрема інвалідам війни 2 групи був встановлений Постановами КМУ, а саме:

- у 2011 р. в сумі 580 грн. відповідно до Постанови КМУ № 341 від 04.04.2011 р.;

- у 2012 р. в сумі 1290 грн. відповідно до Постанови КМУ № 293 від 05.02.2012 р.;

- у 2013 р. в сумі 2110 грн. відповідно до Постанови КМУ № 149 від 13.03.2013 р.;

- у 2014 р. в сумі 2250 грн. відповідно до Постанови КМУ № 102 від 16.04.2014 р.;

- у 2015 р. в сумі 2475 грн. відповідно до Постанови КМУ № 147 від 31.03.2015 р.;

- у 2016 р. в сумі 2600 грн. відповідно до Постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 р.;

- у 2017 р. в сумі 3100 грн. відповідно до Постанови КМУ № 223 від 05.04.2017 р.;

- у 2018 р. в сумі 3265 грн. відповідно до Постанови КМУ № 170 від 14.03.2018 р.;

- у 2019 р. в сумі 3400 грн. відповідно до Постанови КМУ № 237 від 20.03.2019 р.

Положення Закону України від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», відповідно до якого Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановленого статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2015-2019 роках були чинними, а тому підлягали застосуванню, як положення закону, що прийнятий пізніше у часі.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта в цій справі на рішення КСУ від 27.02.2020 року № 3-р/2020, оскільки зазначене рішення не має зворотної дії у часі, в той час як спірні правовідносини охоплені періодом з 2011 року по 2019 рік.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає, що у 2011, 2012, 2013, та 2014 роках щорічна одноразова допомога до 5 травня мала виплачуватись позивачу не в розмірах встановлених відповідними Постановами КМУ, а в розмірі, що був встановлений статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - вісім мінімальних пенсій за віком.

Проте, виплата позивачу щорічної допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи, в період з 2015 року по 2019 рік, в сумах встановлених відповідними постановами Кабінету Міністрів України, здійснена відповідачем - Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, оскільки відповідно до приписів Бюджетного кодексу України саме на Кабінет Міністрів України в цей період покладені повноваження з визначення порядку та розміру зазначеної разової грошової допомоги, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018р. (справа №727/8793/16-а), від 12.09.2018р. (справа №367/8341/17), від 20.12.2018р. (справа №332/1735/16-а).

Враховуючи викладене, оскільки безпосередня виплата щорічної грошової допомоги до 5 травня здійснюється органами соціального захисту населення, зокрема в цій справі управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (т. 1 а.с. 88-103), апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до Міністерства соціальної політики України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Проте апеляційний суд зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про порушення Міністерством соціальної політики України законодавства про звернення громадян стосовно надання апелянту не повної відповіді, оскільки відповідь на звернення апелянта містить повне роз`яснення порядку нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня (питання № 3 звернення), та роз`яснення щодо органу який здійснює нарахування та виплату перерахунку щорічно разової грошової допомоги до 05 травня (питання №№ 1 та 2 звернення).

Також апеляційний зазначає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду з позовними вимогами до управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 отримуючи з 2011 по 2019 роки щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як інвалід війни ІІ групи у зменшеному, на думку апелянта, розмірі, фактично був обізнаний про порушення своїх прав.

Проте адміністративний позов подано до суду лише 06.08.2019 р., тобто зі значним пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Апелянтом не надано доказів наявності поважних причин, які об`єктивно перешкоджали своєчасно позивачу звернутись до суду з вимогами саме до управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, а суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з цим адміністративним позовом, оскільки відсутні докази того, що позивач був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлений процесуальним законом строк.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції апелянт не надав будь-яких належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду щодо здійснення перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня з 2011 до 2018 років, а тому адміністративний позов в цій частині має бути залишений без розгляду.

Щодо позовних вимог, заявлених до управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині зобов`язання донарахувати та виплатити щорічну грошову допомогу до 05 травня, як інваліду війни 2 групи, апеляційний суд зазначає, що відсутні правові підстав для задоволення цих вимог, оскільки управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у 2019 році здійснило виплату зазначеної допомоги у відповідності до Постанови КМУ № 237 від 20.03.2019 р., що була прийнята відповідно до повноважень наданих Законом України від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який був прийнятий пізніше в часі та підлягав застосуванню, та на час виникнення спірних правовідносин не був визнаний неконституційним.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених до Міністерства соціальної політики України, залишення без розгляду позовних вимог заявлених за період з 2011 року по 2018 рік до управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, та про відмову у задоволення позовних вимог заявлених за 2019 рік до управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Керуючись ст.ст. 2-12, 72-77, 122, 123, 240, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 32-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 420/4676/19 - скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України - відмовити в повному обсязі.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2019 рік - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період з 2011 року по 2018 рік - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.