Справа № 420/3458/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3458/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Дата і місце ухвалення 27.07.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року. по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСТАЙМ" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСТАЙМ" звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування:

- рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500030/2020/000008/2 від 21.02.2020 року;

- картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби від 21.02.2020 року №UA500030/2020/00023.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.07.2020р. позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Апелянт посилався на те, що під час митного контролю товарів за поданими митними деклараціями програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості товарів. Крім того, митним органом було здійснено перевірку поданої позивачем декларації та документів, за результатами якої встановлено, що надані позивачем документи містили розбіжності, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які є обов`язковими при її обчисленні. З огляду на зазначене у декларанта витребувано додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, які надані декларантом, однак не у повному обсязі.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відсутність страхових документів, сертифікату походження товару, а також перекладу копії митної декларації країни відправлення не надавали митному органу можливість перевірити правильність визначення митної вартості товарів за заявленою підприємством ціною.

Апелянт зазначив, що у зв`язку із наявними у документах розбіжностями та відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів митним, органом прийнята картка відмови у митному оформленні товарів та рішення про коригування митної вартості, згідно яких вартість заявленого до митного очищення товару визначена за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів.

Зважаючи на зазначене апелянт вважає, що оскаржувані рішення прийняті обґрунтовано та правомірно, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.11.2019 року між ТОВ «РЕСТАЙМ» (Покупець) та «XIAMEN JUNDA IMPORT & EXPORT CO., LTD» (Китайська народна республіка) (Продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №JMТ-20011, за умовами якого Продавець зобов`язується продати товар (жіноче і чоловіче взуття), а покупець прийняти та оплатити товар згідно з інвойсом (що підготовлений на підставі Заказу (ордера) покупця), що додаються до кожної окремої поставки товару та є невід`ємною частиною дійсного контракту.

Відповідно до п. 2.3 та 3.3 зовнішньоекономічного Контракту, ціна товару включає вартість експортного пакування та маркування, страхування та фрахту до м. Одеси. Товар постачається продавцем на умовах CIF, порт Одеса (Інкотермс 2010).

На виконання умов вказаного вище Контракту, Товариство імпортовало на митну територію України товар - взуття повсякденне, чоловіче, жіноче, типу «капці», вага брутто 12895,25 кг, вага нетто 10659,57 кг, кількість коробок 1645 на загальну суму 56 975,76 дол. США.

Для здійснення митного оформлення товару, 21.02.2020 року декларантом подано до Одеської митниці Держмитслужби електронна митна декларація №UA500030/2020/202203, відповідно до якої його митна вартість визначена за ціною контракту.

На підтвердження митної вартості товару разом з митною декларацією №UA508040/2020/000594 позивачем надано: зовнішньоекономічний контракт №JMТ-20011 від 01.11.2019 року, інвойс №JMТ-20011 від 03.12.2019 року, пакувальний лист, накладна ХІА0446372 від 09.01.2020 року, копія митної декларації відправника від 14.01.2020 року №00001880.

При здійсненні перевірки вказаної митної декларації за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками виявлено ризики, а саме: сформовано перелік попереджень щодо декларанта та обов`язкових митних процедур, які полягали у ретельному опрацюванні поданих документів для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 Митного кодексу України.

У зв`язку з цим, відповідачем, на підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України, запропоновано ТОВ «РЕСТАЙМ» надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товарів; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) страхові документи, якщо здійснювалось страхування; 5) банківські та платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 6) копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову, відповідно до ст. 254 МК України.

На виконання вимог митного органу, ТОВ «РЕСТАЙМ» додатково надано відповідачу: прайс-лист виробника товарів від 09.11.2019р. б/н, страховий поліс від 09.01.2020 року №PYIE92Е00277, а також копію митної декларації Китайської Народної Республіки від 03.01.2020р. №00000222.

29.10.2019р. Одеською митницею Держмитслужби прийнято рішення №UA500030/2020/000008/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого його митна вартість відкоригована за другорядним методом визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів), митне оформлення яких вже здійснено.

Цього ж дня, митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби від 21.02.2020 року №UA500030/2020/00023.

У рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що подані документи містять розбіжності та не всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) відповідно до пунктів 3.3 та 7.1 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів від 19.11.2019 року №JMТ-20011 та інвойсу від 03.12.2019 року №JMТ-20011 поставка товарів здійснюється на умовах CIF - порт Одеса згідно з міжнародними правилами Інкотермс -2010, відповідно до яких, на продавця покладено обов`язок із здійснення страхування товарів. Проте, страхові документи, які відповідно до частини першої та другої ст. 53 МКУ в даному випадку мали бути подані, декларантом надані не були; 2) відповідно до пункту 2.4 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів від 19.11.2019 року №JMТ-20011 продавець серед інших повинен передати продавцю сертифікат проходження форми А, який декларантом наданий не був; 3) митна декларація країни відправлення від 14.01.2020 року №00001880 містить значні розбіжності із товаросупровідними та комерційними документами (вартість товарів, загальна вага брутто на нетто товарів, кількість місць, реквізити коносаменту та контракту, номер контейнера) та ймовірно стосується іншої поставки товарів.

Не погоджуючись з карткою відмови в прийнятті митної декларації та рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що митним органом не наведено достатніх обґрунтувань причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а також не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а отже оскаржувані рішення прийняті протиправно та підлягають скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

При цьому, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З оглдяу на зазначене, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, здійснюється органом доходів і зборів, в тому числі, шляхом витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак таке витребування може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав для висновку, що надані ТОВ "РЕСТАЙМ" документи містять розбіжності та не всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, стало не надання декларантом документів, що містять відомості про вартість страхування.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А3, Б3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).

Отже, формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на страхування та перевезення з урахуванням визначених умов поставки CIF, відбувається до моменту фактичного понесення таких витрат продавцем, тому ненадання продавцем товару документів, що підтверджують вартість страхування, не може свідчити про те, що витрати на страхування та перевезення не включені у вартість товару, так як відповідальність за будь-які наслідки цього несе продавець.

Таким чином, не є важливим, які страхові платежі оплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови поставки, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості товару.

Тому, якщо у даному випадку поставка товару була здійснена на умовах поставки CIF та постачальник товару оплатив його страхування, відповідно, його вартість увійшла у ціну товару.

Матеріалами справи підтверджено та митним органом не заперечується, що поставка товару відбулася на умовах CIF порт Одеса (Інкотермс 2010), що відповідає умовам п.3.3 контракту №JMТ-20011 від 19.11.2019р., укладеного ТОВ «РЕСТАЙМ» та «XIAMEN JUNDA IMPORT & EXPORT CO., LTD». Таким чином, витрати на страхування вже включено до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар.

Про те, що неподання до митного оформлення страхових документів на умовах поставки CIF не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості за умови, якщо страхові витрати несе продавець, зазначено і в постановах Верховного Суду від 20.02.2018р. по справі К/9901/13113/18 (№826/997/16) та від 20.02.2018р. по справі К/9901/4427/17 (№826/8799/16).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З приводу сертифіката походження товару, наявність якого передбачене пунктом 2.4 зовнішньоекономічного контракту, як підстави для коригування митної вартості товарів, судова колегія виходить з наступного.

Згідно ст. 36 Митного кодексу України походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Частинами 1-3 ст. 44 Митного кодексу України передбачено, що для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару.

У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару:

1) на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України;

2) на товари, щодо ввезення яких в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", "Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну", "Про зовнішньоекономічну діяльність";

3) якщо це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналіз наведених вище положень Митного законодавства, дає підстави для висновку, що сертифікат про походження товару, є одним з документів, що підтверджує країну походження товару, який обов`язково надається до митного органу у випадках, встановлених ст. 44 Митного кодексу України.

Як вже зазначалось, ТОВ "РЕСТАЙМ" імпортовало на митну територію України товар - взуття повсякденне, чоловіче, жіноче, типу «капці», вага брутто 12895,25 кг, вага нетто 10659,57 кг, у кількості 1645 коробок.

Зі змісту наданих до митного оформлення документів, зокрема, зовнішньоекономічного контракту, інвойсу, пакувального листа, накладної, митною декларації відправника, прайс-листа виробника та копії митної декларації, вбачається, що країною походження заявленого до митного очищення товару є Китайська народна республіка.

Ознайомившись та проаналізувавши зміст наданих до суду документів, судова колегія вважає, що Одеська митниця Держмитслужби, як суб`єкт владних повноважень не довела факт існування обставин, перелічених ст. 44 Митного кодексу України, за яких ТОВ "РЕСТАЙМ" мало обов`язок надати митному органу сертифікат про походження ввезеного ним товару.

На переконання колегії судів, наявність у пункті 2.4 зовнішньоекономічного контракту посилань на обов`язок продавця передати покупцю відповідний сертифікат не створює для декларанта обов`язок з надання такого сертифікату митному органу, а отже ненадання декларантом такого сертифікату не є підставою для коригування заявленої Товариством митної вартості імпортованого товару.

З приводу розбіжностей встановлених митним органом у декларації країни відправлення та поданими декларантом товаросупровідними та комерційними документами щодо вартості, ваги, кількості товарів, а також реквізитів коносаменту та контракту, судова колегія зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України декларація країни відправлення не входить до переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, а отже надання ТОВ "РЕСТАЙМ" декларації країни відправлення без її перекладу не є підставою для коригування митної вартості товару.

Крім того, дослідивши зміст рішення про коригування митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції встановив, що останнє не містить чітко перелічених розбіжностей встановлених митним органом відносно поданих декларантом документів, в тому числі щодо вартості, ваги, кількості товарів, або реквізитів коносаменту та контракту.

На думку судової колегії, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів чітко визначеного переліку розбіжностей, встановлених митним органом за наслідками перевірки митної декларації, свідчить про безпідставність рішення контролюючого органу щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Що стосується посилань митного органу на те, що подана Товариством декларація країни відправлення ймовірно стосується іншої поставки товарів, колегія суддів зазначає, що вказані твердження мають характер припущень, які не доведені у встановленому законом порядку.

Разом з тим, на думку судової колегії, позивач надав до митниці всі документи, які були у нього в наявності, і які не містять в собі ознак підробки чи розбіжностей, які б вказували на невірне визначення митної вартості товарів, що в свою чергу вказує на відсутність у відповідача правових підстав для коригування такої митної вартості.

Жодних переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано.

При цьому, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.05.2018 року по справі №820/3881/17, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару (за ціною договору) та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. Крім того, відомості з інформаційних баз даних органів ДФС, на які посилається відповідач, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати пріоритетного значення по відношенню до наданих декларантом первинних документів про товар.

В даному випадку відповідач не спростував контрактну ціну товару, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги Одеської митниці Держмитслужби та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Одночасно, колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 ст. 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні пункту 6 частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

А відтак, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук