Справа № 161/6966/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 161/6966/20 пров. № А/857/11128/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Заверухи О.Б., Мікули О.І.

з участю секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції у Волинській області 1-го батальйону 1-ї роти Капустинського Максима Юрійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2020 року (суддя першої інстанції Присяжнюк Л.М., м. Луцьк, повний текст складено 01.09.2020),-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції у Волинській області 1-го батальйону 1-ї роти Капустинського М.Ю. про визнання дій відповідача незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2353805 від 07.04.2020 та закрити справу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2020 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕАК №2353805 від 07.04.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито. Стягнуто з Управління патрульної поліції у Волинській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. У позові до старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції у Волинській області 1 батальйону 1 роти Капустинського М.Ю. відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням його оскаржило Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що інспектор Грицишин В.С. 02.01.2020 року, під час здійснення патрулювання території міста Луцька 07.04.2020, в складі екіпажу ЦУНАМІ 106, спільно з інспектором ОСОБА_2 , близько 12 год. 50 хв. побачив автомобіль VOLKSWAGEN LT-35 н.з. « НОМЕР_1 », який рухався у напрямку вул. Львівської, а водій даного транспортного засобу розмовляв по мобільному телефону тримаючи його у лівій руці. Отже, поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали свідками адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП. Апелянт акцентує увагу на тому, що на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора інспектора ОСОБА_2 НОМЕР_2 від 07.04.2020 № вбачається, пояснення громадянина ОСОБА_1 про те що останній перекладав мобільний телефон в ліву руку під час керування даним транспортним засобом, що підтверджує факт користування засобами зв`язку, тримаючи їх у руці під час руху транспортного засобу, крім того демонструючи інспектору під час розгляду справи як саме ОСОБА_1 тримав в руці мобільний телефон. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а також не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 27 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання 11.11.2020 року повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

Крім того, ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на номер телефону, зазначений даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною старшим лейтенантом поліції Управління патрульної поліції у Волинській області 1-го батальйону 1-ї роти Капустинським М.Ю., серії ЕАК № 2353805 від 07.04.2020, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Із вказаної постанови видно, що 7 квітня 2020 року о 13.00 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним Volkswagen LT-35 д.н.з. НОМЕР_1 у напрямку вул. Львівської в м. Луцьку під час руху автомобіля користувався засобом зв`язку, чим порушив п.2.9 ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, належним чином не зафіксовано факт вчинення саме позивачем правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.9, ч.1 ст.72, частин 1, 5 ст.77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 245 КпАП України завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням.

В силу ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту ст.280 КУпАП видно, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із наявного в матеріалах справи диску із відеозаписом від 07.04.2020 р. з нагрудної відеокамери серії ДМ 4244 інспектора ОСОБА_2 судом не встановлено факту вчинення правопорушення позивачем, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не зафіксовано сам факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. На даному відеозаписі лише зафіксовано розмову позивача з інспектором поліції.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Згідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2020 року у справі №161/6966/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді О. Б. Заверуха
О. І. Мікула