Справа № 320/2335/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2335/20 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Київській області щодо формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року № Ф-133760-51, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2020 року № Ф-133760-51;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року № Ф-133760-51, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2020 року № Ф-133760-51, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані вимоги є безпідставними та підлягають скасуванню, адже позивачем, станом на дату їх прийняття, за 2019 рік декларація про доходи не подавалася до податкового органу. Також, позивач вказує на протиправність самостійного нарахування податковим органом лише на підставі інформації з ІКП (баз даних податкового органу) єдиного внеску без зазначення ним отриманого доходу, саме з якого має бути визначено суму грошового зобов`язання, що підлягає сплаті, на противагу чому, неможливо визначити базу нарахування без отримання доходу (якщо база нарахування не визначена або нульова, ЄСВ неможливо визначити.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва № 3023 від 22 грудня 2005 року, позивач має право на зайняття адвокатською діяльністю та є особою з інвалідністю 2 групи (посвідчення серії НОМЕР_1 ). (а.с. 21, 22)

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 320/2327/19 було визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2019 року № Ф-133760-51, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області. (а.с. 16-19) Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 у справі № 320/2327/19, рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання незаконної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовлено повністю. (а.с. 73-75).

05.11.2019 ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133760-51У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26538,91 грн. (а.с. 13).

07.02.2020 ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133760-51У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29293,09 грн. (а.с.14)

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вказані вимоги про сплату боргу направлені відповідачем засобами поштового зв`язку та вручені особисто ОСОБА_1 (а.с. 49, 50).

07.02.2020 старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайнного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції України (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 61188692 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 26538,91 грн. (а.с. 10-11).

Вважаючи вказані вимоги протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства та підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише за умови, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності, і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності, при цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску;

- суд першої інстанції також вказав на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач є найманим працівником і платником єдиного внеску за нього є його роботодавець, з огляду на що, оскаржувані вимоги податкового органу є законними та не підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги:

- на переконання апелянта, у разі визначення бази нарахування податку/внеску, це означає, що був отриманий дохід і з цієї бази повинен також сплачуватись податок на доходи фізичних осіб. Якщо база нарахування не визначена, або нульова, то ЄСВ неможливо визначити (означає, що стягувати ЄСВ на пустому місці не можна);

- крім того, апелянтом поставлено під сумнів походження даних, на підставі яких було здійснено нарахування ЄСВ та виставлено оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки), адже податкова декларація позивача за 2019 рік у податкового органу відсутня;

- також, мало місце порушення податковим органом встановленого строку обчислення боргу по сплаті ЄСВ.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до норм п. п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків. інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі по тексту також - Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VІ, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме, наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Положеннями п. п. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, з наведеного слідує, що особа яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, незалежно від фактичного отримання доходу, при цьому, що відсутність такого обов`язку можлива лише в тому випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, на що, цілком правильно звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Щодо посилань апелянта на те, що якщо база нарахування не визначена, або нульова, то ЄСВ неможливо визначити, колегія суддів зазначає, у разі наявності доходу у такої особи та його відображення у встановленому законом порядку, ЄСВ сплачується з відповідної оподатковуваної бази, проте, у разі відсутності доходу у такої особи взагалі чи внаслідок не відображення його з певних обставин, застосовується норма нарахування мінімального страхового внеску, незалежно від фактичного отримання доходу.

Під час розгляду спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Київській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 16.02.2006 р., та є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У зв`язку із наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати єдиного внеску та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області було сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року № Ф-133760-51, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2020 року № Ф-133760-51.

При цьому, в обгрунтування позовних вимог позивач поклав наступні аргументи: у податкового органу на момент прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) була відсутня податкова декларація позивача за 2019 рік, строк подачі якої встановлено до 01.05.2020, з огляду на що, відповідач не міг самостійно нарахувати ЄСВ; рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 320/2327/19 було визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу щодо нарахування йому єдиного внеску за 2017, 2018 роки, суми по яким включено до нових вимог про сплату боргу (недоїмки).

Колегія суддів по перше, звертає увагу на положення Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, за якими у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах , визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац другий пункту 2). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму, що перевищує 10 гривень (абзац десятий пункту 3). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи) (абзац перший пункту 4), а тому, наведене вище підтверджує висновок суду першої інстанції щодо можливості формування такої вимоги податковим органом лише на підставі даних інформаційної системи у випадку, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Отже, за змістом пункту 4 Інструкції № 449, облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів є також самостійною підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.

По друге, варто врахувати, що рішення суду у справі № 320/2327/19, на яке посилається позивач (яким підтверджено протиправність вимог по ЄСВ за 2017 та 2018 рік) було скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020, якою прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання незаконної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки). Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.07.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 320/2327/19.

Тож, на переконання колегії суддів, в розумінні вимог Закону № 2464-VI, позивач у спірний період був платником ЄСВ в незалежності від задекларованого від діяльності доходу, відомостей про те, що єдиний внесок за нього регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем, матеріали справи не містять, що вказує на обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, як самозайнята особа.

Колегія суддів бере до уваги й те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що формуючи оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки), контролюючий орган діяв відповідно до наданих йому повноважень та у встановленому законом порядку, оскільки позивач здійснює незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, яка не є припиненою у встановленому порядку, а тому, останній є платником єдиного соціального внеску.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення. Судом першої інстанції було надано оцінку спірним правовідносинам у достатній мірі, щоб позиція суду була зрозумілою та належним чином обгрунтованою, а решта доводів позивача не є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваних рішень відповідача.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко