Справа № 640/11459/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кучми А.Ю., Пилипенко О.Є.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Міністерства молоді та спорту України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства молоді та спорту України (далі - відповідач, Мінмолодьспорту України) про визнання протиправними та скасування рішення, оформлене протоколом №6 від 28 листопада 2019 року та наказа від 09 лютого 2019 року №6026 в частині позбавлення його спортивного звання «Майстер спорту України».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що оскаржуване рішення прийняте у звязку з виявленням невиконання вимог Положення щодо присвоєння спортивного звання під час проведення змагань, за результатами перемоги в яких позивач отримав звання «Майстра спорту України». Також наголошує, що особа є такою, що отримала відповідне звання, тільки після отримання посвідчення та нагрудного знака «Майстер спорту України». Однак, позивач ані посвідчення, ані нагрудного знака на отримував. До того ж, принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а правові підстави для прийняття рішення про позбавлення його звання відсутні..

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач прийняв участь в чемпіонаті України з парашутного спорту (парашутна групова акробатика, вправа «Двійка»), проведеного в Дніпропетровській області ЗПМ «Майське» з 09 по 11 серпня 2019 року на підставі наказу відповідача від 24 липня 2019 року, в складі команди «Рисі» ТОВ АК «Авіа- Союз», яка зайняла 1 місце з результатом 17,60 очок та відповідає званню «Майстер спорту України».

Наказом відповідача «Про присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» від 19 листопада 2019 року №5740 позивачу присвоєно звання «Майстер спорту України».

На підставі доповідної записки департамента фізичної культури та неолімпійських видів спорту від 28 листопада 2019 року Комісія з питань присвоєння звань (далі - Комісія) розглянула питання позбавлення спортивних звань зазначених спортсменів.

Наказом відповідача від 09 грудня 2019 року №6026 спортивні звання «Майстер спорту України» з парашутного спорту спортсменам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовані відповідно до рішення Комісії від 28 листопада 2019 року (протокол №6).

Уважаючи зазначені рішення протиправними в частині, що стосується позбавлення його звання «Майстер спорту України», позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття оскаржуваного рішення від 28 листопада 2019 року (протокол №6) та наказа №6026 від 09 грудня 2019 року, комісія відповідача та відповідач діяли поза межами повноважень, не на підставі та не у спосіб, передбачений Положенням про Єдину спортивну класифікацію України.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові, організаційні, соціальні та економічні основи діяльності у сфері фізичної культури і спорту та суспільні відносини у створенні умов для розвитку фізичної культури і спорту визначає Закон України «Про фізичну культуру і спорт» від 24 грудня 1993 року №3808-ХІІ з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №3808-ХІІ).

Відповідно до положень частини 1 статті 42 цього Закону порядок, умови та вимоги, необхідні для присвоєння спортсменам і тренерам спортивних звань та спортивних розрядів з видів спорту, визнаних в Україні визначаються Єдиною спортивною класифікацією України.

Положення про Єдину спортивну класифікацію України затверджено наказом Міністерства молоді та спорту України від 11 жовтня 2013 року №582, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 04 листопада 2013 року за №1861/24393 (далі - Положення про ЄСКУ).

Згідно з пунктами 1, 4, 11 розділа IV Положення про ЄСКУ спортивні звання присвоюються наказом Мінмолодьспорту України. Для присвоєння спортивних звань «Заслужений майстер спорту України», «Майстер спорту України міжнародного класу (Гросмейстер України)». «Майстер спорту України» надаються такі матеріали: подання закладу (установи, організації) фізичної культури і спорту за встановленою Мінмолодьспортом України формою; клопотання структурного підрозділу з фізичної культури та спорту Міністерства освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; витяги з протоколів офіційних змагань (для ігрових видів спорту - копії протоколів змагань, що засвідчують участь спортсмена не менше ніж у 50 відсотках ігор за календарем змагань) за підписом уповноваженої посадової особи всеукраїнської спортивної федерації з відповідного виду спорту (спортивної федерації інвалідів), завірені печаткою цієї організації; копії 1-ї та 2-ї сторінок паспорта громадянина України; копія документа, що дає право перебувати в Україні на законних підставах, завірена за місцем роботи або структурним підрозділом з фізичної культури та спорту Міністерства освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - для спортсменів - іноземців, осіб без громадянства; дві фотокартки (розміром 3x4см). Спортивне звання присвоюється довічно.

В пунктах 9 та 10 розділа IV Положення про ЄСКУ закріплено, що для врегулювання спірних питань, пов`язаних з присвоєнням спортивних звань, наказом Мінмолодьспорту України утворюється постійно діюча комісія з питань присвоєння спортивних звань, яку очолює заступник Міністра молоді та спорту України з відповідного напряму діяльності. Одним з основних завдань комісії є розгляд питання щодо позбавлення спортивного звання.

Відповідно до пункта 1 розділа V Положення про ЄСКУ спортсмен або тренер (тренер-викладач) позбавляються спортивного звання у разі виявлення недостовірної інформації в документах, які подавалися для присвоєння спортивного звання, або у разі довічної спортивної дискваліфікації спортсмена чи тренера (тренера-викладача).

Відповідно до пункта 2 цього розділа, питання щодо позбавлення спортивного звання розглядається Комісією на підставі клопотання структурного підрозділу Мінмолодьспорту України, до повноважень якого віднесено координацію розвитку виду спорту; Міністерства освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, структурного підрозділу з фізичної культури та спорту обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; всеукраїнської спортивної федерації з відповідного виду спорту (спортивної федерації інвалідів).

Як установлено судом першої інстанції, питання позбавлення спортивного звання позивача розглядалось Комісією на підставі доповідної записки департамента фізичної культури та неолімпійських видів спорту від 28 листопада 2019 року.

У відповідній доповідній записці міститься посилання на не виконання вимог пункта 7 розділа ІІІ Положення про ЄСКУ, за яким спортивне звання «Майстер спорту України» присвоюється спортсменам - громадянам України, спортсменам-іноземцям, особам без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, за виконання ними кваліфікованих норм та вимог до відповідного виду спорту, затверджених в установленому законодавством порядку, за умови наявності трьох суддів національної або міжнародної категорії.

Обґрунтування про те, що протокол змагань Чемпіоната України з парашутного спорту (парашутна групова акробатика, справа «Двійка») підписаний складом суддівської колегії, де один суддя має 1 суддівську категорію, двоє суддів мають 2 суддівську категорію та ще один суддя FAI, наведені відповідачем тільки у відзиві на позов.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в рішенні комісії відповідача не наведено обґрунтування позбавлення позивача раніше присвоєного спортивного звання, так само як і в наказі.

Також колегія суддів уважає доречним застереження місцевого суду про те, що під час розгляду справи відповідачем не наведено доказів про наявність підстав для прийняття рішення про позбавлення спортивного звання, закріплених у пункті 1 розділа V Положення про ЄСКУ, а саме: наявність недостовірної інформації в документах, які подавалися для присвоєння спортивного звання, або довічної спортивної дискваліфікації позивача.

Додатково колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів доброго врядування і належної адміністрації (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до якості закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі Рисовський проти України (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість висновків місцевого суду.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.Ю. Кучма

О.Є. Пилипенко