Справа № 280/1862/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/1862/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 280/1862/20 (м. Запоріжжя, суддя 1 інстанції Новікова І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Простор-ДС"

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

18 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Простор-ДС" звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 27.02.2020 р. №ЗП4657/570/АВ/П/ТД-ФС.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 280/1862/20 позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 27.02.2020 р. №ЗП4657/570/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Держпраці у Запорізькій оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що керівництвом Головного управління було прийнято рішення про необхідність проведення інспекційного відвідування з питань неоформлених трудових відносин та видано наказ від 28.12.2019р. № 2314 про проведення заходу державного нагляду ТОВ «Простор-ДС». На підставі наказу оформлено направлення від 28.12.2019р. № 13333 на проведення державного нагляду у формі інспекційного відвідування. Під час заходу державного нагляду перевірявся порядок оформлення трудових відносин. 28.12.2019 р. в ході інспекційного відвідування позивача, у зв`язку з неможливістю надання підприємством документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування, головним державним інспектором, Демченко А.В., був складений акт про неможливість інспекційного відвідування №ЗП4657/570/АВ/НД від 28.12.2019 р. та вимога про надання документів №ЗП4657/570/АВ/НД від 28.12.2019 р., які надані адвокату ОСОБА_1 зі строком надання документів до 03.01.2020 р. У п. 10 зазначеної вимоги, було вказано про необхідність надати «інші договори, по яким надавались послуги.» Були надані всі зазначені документи, крім таких договорів. Під час проведення інспекційного відвідування з питань неоформлених трудових відносин, було встановлено, що позивачем здійснювався допуск ОСОБА_2 , до роботи без належного оформлення з нею трудових відносин. Просить оскаржуване рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що лист УСБУ в Запорізькій області, на підставі якого було здійснене інспекційне відвідування, не було надано відповідачем. Зазначає, що до повноважень СБУ не належить розгляд питання про дотримання законодавства про працю. Законних підстав щодо проведення інспекційного відвідування на підставі інформації СБУ як правоохоронного органу немає. ТОВ «Простор-ДС» не приховував, що ОСОБА_2 перебувала на території діяльності товариства та була одягнена у формений одяг. ОСОБА_2 надавала послуги цивільно-правового характеру. Зауважує, що відповідачем не надано докази, що ОСОБА_2 виконувала іншу роботу, окрім обумовленої цивільно-правовою угодою. Зазначає, що відповідно до Класифікатора професій України відсутня посада «помічник оператора заправних станцій», на що посилається відповідач. Посилається на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 р., відповідно до якого вказані правовідносини між ОСОБА_2 та ТОВ «Простор-ДС» мають ознаки цивільно-правового договору, а саме підряду. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 280/1862/20 без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.12.2019 р. заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ №2314 «Про проведення заходу державного нагляду (контролю)» (а.с.113).

28.12.2019 р. ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) №4657, для проведення інспекційного відвідування ТОВ «Простор-ДС», за адресами: м. Запоріжжя, вул. Верхня, 3д, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 8 (а.с.113).

У період з 28.12.2019 р. по 10.01.2020 р. інспекторами праці проведено інспекційне відвідування юридичної особи - ТОВ «Простор-ДС», яка використовує найману працю, за результатами якої складено Акт №ЗП4657/570/АВ від 10.01.2020 р., відповідно до якого встановлено порушення ч.1 ст.21, ч.1 та 3 ст.24 КЗпП України, а саме встановлено допущення ОСОБА_2 до роботи на ТОВ «Простор-ДС» без укладання трудового договору.(а.с.18-22)

28.12.2019 р. складена вимога №ЗП4657/570/АВ/НД про надання документів зі строком надання документів до 03.01.2020 р. Відповідно до п. 6 зазначеної вимоги, було вказано про необхідність надати «інші договори, по яким надавались послуги, виконувались роботи (за наявності)» та п. 7 - «Табель обліку робочого часу з січня 2019 року по листопад 2019 року». Пункти 6 та 7 вказаної вимоги станом на 03.01.2020 року виконані не були (а.с.12-15).

08.01.2020 року директором ТОВ «Простор-ДС» ОСОБА_3 Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області надані пояснення стосовно інспекційного відвідування, зазначено що ОСОБА_2 надавала послуги відповідно до договору підряду від 10.12.2019р. Надано Договір підряду від 10.12.2019р., Акт виконаних робіт за договором підряду від 10.12.2019р. та табель обліку робочого часу з січня 2019 року по листопад 2019 року (а.с.16-17).

14.01.2020 року на адресу відповідача надано заперечення на Акт №ЗП4657/570/АВ від 10.01.2020 р. де зазначено, що ОСОБА_2 надавала послуги цивільно-правового характеру відповідно до договору підряду від 10.12.2019 року (а.с.23-26).

Відповідно до листа Головного управління Держпраці у Запорізькій області № 08/03.4-06/500 від 15.01.2020 року під час проведення інспекційного відвідування ТОВ «Простор-ДС» встановлено, що ОСОБА_2 , була допущена до роботи без укладання трудового договору. Відповідне порушення зафіксоване у Акті від 10.01.2020р. №рЗП4657/570/АВ.

27.02.2020 р. ГУ Держпраці у Запорізькій області, на підставі висновків Акту №ЗП4657/570/АВ від 10.01.2020 р., винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП4657/570/АВ/П/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 47230,00 грн., за порушення ч.1 ст.21, ч.1 та 3 ст.24 КЗпП України, в частині допуску до роботи без укладання трудового договору в письмовій формі з ОСОБА_2 (а.с.31-33)

Крім того, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 р. по справі №33/401/20, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах. В зазначеному рішенні судом зазначено, що правовідносини мають ознаки цивільно-правового договору, а саме підряду. (а.с.106-107)

Правомірність прийняття постанови про накладення штрафу від 27.02.2020 р. №ЗП4657/570/АВ/П/ТД-ФС є предметом спору в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності; за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності, гарантії та компенсації передбачені для працівника, а також обов`язки роботодавця залишаються за його межами.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, задовольняючи позов, суд виходив із суті правовідносин, що склалися між ТОВ «Простор-ДС» та ОСОБА_2 .

При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Частиною 3 ст. 24 КЗпП України передбачено, що допущення до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, заборонено.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Приписами абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналогічно, п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям заборонено застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 ( далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

- акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

- акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Водночас, законодавством України передбачено інша форма оформлення відносин у сфері використання праці найманих осіб, зокрема - укладення договору цивільно-правового характеру.

У ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) надано визначення загального поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 ЦК України).

Ознаками трудового договору є те, що праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення наявності ознак трудових правовідносин ТОВ «Простор-ДС» в особі ОСОБА_3 як замовника та ОСОБА_2 .

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.12.2019 р. укладено цивільно-правовий договір підряду між ТОВ «Простор-ДС» в особі ОСОБА_3 як замовника та ОСОБА_2 як підрядника. Відповідно до п. 10 договору встановлено строк дії договору з 10.12.2019 р. по 10.01.2020 р.

Договір і акт виконаних робіт, які були долучені до матеріалів справи, підписані особисто ОСОБА_2 , акт виконаних робіт складений 03.01.2020р. сума, яка була виплачена за актами виконаних робіт, відповідає п.3 договору «ціна договору».

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. вказаного договору виконавець зобов`язуються у період з 10.12.2019р. по 10.01.2020 року надати замовнику послуги: Заходи щодо утримання зелених насаджень автозаправної станції, визначені підпунктом 6.3.1. цього Договору.

Відповідно до п.6.3.1. Виконавець зобов`язаний: Забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору, а саме:

- встановлення ступеня життєдіяльності рослин на території автозаправної станції та проведення діагностики стану зелених насаджень і на основі діагностичних ознак розробка плану догляду за зеленими насадженнями у зимовий період;

- внесення добрив, вкриття, оприскування рослинності на території автозаправної станції, догляд за ґрунтом, обробка механічних пошкоджень кущів;

- санітарне обрізання кущів з метою зрізування хворих, сухих та пошкоджених гілок;

- підготовка садівних ям та траншей для озимих зелених насаджень шляхом вириття траншей, їх утеплення на зиму опалим листям або соломою та зариття нижнього шару землі з подальшим розпушуванням на глибину 15-20 см.

Таким чином, предметом угоди, укладеної між ТОВ «Простор-ДС» в особі ОСОБА_3 як замовника та ОСОБА_2 як підрядника було надання послуг з озеленення території та утримання зелених насаджень. Про це безпосередньо свідчить зміст як договору підряду, так і акту прийому-надання послуг. Вказаний договір є дійсним.

При цьому, сам характер наданих ОСОБА_2 робіт у сфері озеленення території та утримання зелених насаджень передбачає періодичний характер їх виконання.

Твердження відповідача про постійний характер процесу роботи ОСОБА_2 помічником оператора заправних станцій не підтверджено належними доказами. Той факт, що ОСОБА_2 знаходилась на території діяльності товариства та була одягнена у формений одяг не є беззаперечним твердженням про постійний характер роботи.

При цьому, відповідачем не спростовано обставин, що ОСОБА_2 не підпорядковувалася правилам внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до договору №10/12-01/2019-20 від 10.12.2019, період виконання роботи взагалі не охоплювався поняттям робочий час.

Отже, послуги, визначені в договорі, мають тимчасовий, а не триваючий характер. У договорі відсутня будь-яка регламентація трудової діяльності, визначення робочого часу та часу відпочинку виконавця, його обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку тощо.

Оплата за надані послуги передбачена саме по факту наданих конкретних послуг за актами виконаних робіт, а не за сам процес виконання трудових обов`язків. Підставою для складення вказаних актів виконаних робіт є фактичні обсяги виконаних робіт (наданих послуг), підтверджені замовником.

Відтак, метою укладення цивільно-правової угоди з боку позивача було саме отримання послуг у сфері озеленення території та утримання зелених насаджень.

Посилання відповідача на те, що надання послуг ОСОБА_2 охоплювалось функціональними обов`язками помічника оператора заправних станцій, суд вважає безпідставними, оскільки перелік функціональних обов`язків оператора (помічника оператора) є значно ширшим ніж той перелік послуг, які надавались позивачу за цивільно-правовою угодою. Крім того, посада помічника оператора заправних станцій на ТОВ «Простор-ДС» не передбачена.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що предметом позову є результати проведення інспекційного відвідування та правомірність прийняття постанови про накладення штрафу, а не підстави призначення та проведення вищевказаної перевірки.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, правового значення не мають та не спростовують висновків суду першої інстанції, яким при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними, тому немає підстав для його скасування.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 280/1862/20 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко