Справа № 640/6050/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6050/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 30.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час проведення перевірки відповідачем не надано докази, що підтверджують факт отримання позивачем доходу у вигляді успадкованого чи подарованого майна, а лише зазначено про обов`язок сплачувати податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір.

Окрім того, відповідач не було включено до переліку документів, які використовувались під час проведення перевірки, договір про розірвання договору дарування коштів на депозитному рахунку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського територіального округу Дурбієм А.В. за реєстровим № 1759 від 31.08.2017 та інформація, що подається нотаріусами у формі 1-ДФ підтверджує лише дохід, який мав отримати громадянин за укладеним договором, проте інформація у формі 1-ДФ подається виключно за наслідками посвідчення договору дарування, а не фактичного отримання громадянином доходу у вигляді майна або грошових коштів, тому, у разі відсутності доходу у позивача не виникає обов`язок нараховувати та сплачувати військовий збір.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2019 Головного управління ДФС у м. Києві.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення у частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивач у 2016 року отримав дохід у вигляді подарунка грошових коштів від особи першого ступеня споріднення, що підтверджується договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016, зареєстрованого у реєстрі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В.

На думку апелянта, оскільки договір про розірвання договору дарування грошових коштів був укладений в іншому звітному періоді - 2017 рік, ніж сам договір дарування, відтак позивач повинен подати податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік та задекларувати суму отриманого доходу.

З огляду на вказане, позивачем було занижено та не перераховано військовий збір у розмірі 2743,94 грн, чим порушено вимоги п.1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу.

Крім того, у апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві просить замінити відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає клопотання апелянта таким, що підлягає задоволенню, тому слід замінити сторону - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що приріст показників фінансового стану позивача не відбувся, відтак відповідач протиправно дійшов до висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо обов`язку задекларувати дохід за 2016 рік, що підлягає оподаткуванню, та про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що підлягає сплаті за 2016 рік.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів від особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 21.12.2018 № 4920/26-15-42-02/ НОМЕР_1 .

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення:

- вимог п. 179.1 ст. 179 розділу IV Податкового кодексу України, з урахуванням вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, не подано до податкового органу за місцем реєстрації податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України - не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України, з урахуванням пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, пп. 174.2.2 п. 174.2 ст. 174 Податкового кодексу України - не задекларовано дохід у вигляді вартості подарованих грошових коштів у сумі 182 929,61 грн. відповідно занижено та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в загальній сумі 9 146,48 грн.;

- пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України - занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік в розмірі 2 743,94 грн.

На підставі акта перевірки від 21.12.2018 № 4920/26-15-42-02/ НОМЕР_1 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2019, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 2 743,94 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 685,99 грн.

07 лютого 2019 року, не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 № (вх. № 346/ДЗН), однак 26.03.2019 за вих. № І/99-99-11-05-01-25 Державна фіскальна служба України повідомила позивача про залишення його скарги без задоволення.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не прийняв у дарунок кошти, оскільки такі залишалися на рахунку дарувальника, а відтак у позивача не виникло доходу, який підпадає під оподаткування в порядку, визначеному розділом IV Податкового кодексу України, та відповідно, і обов`язку щодо подання декларації про доходи та майновий стан за 2016 рік, що свідчить відсутність правових підстав для визначення позивачем зобов`язань за платежем військовий збір та штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

У відповідності до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування платника податку (як резидента, так і нерезидента) є, зокрема: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

У силу вимог підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Також, пунктом 164.4 ст. 164 розділу IV Податкового кодексу України встановлено, що під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом НБУ, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.

Згідно підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Приписами пункт 174.6 статті 174 Податкового кодексу України встановлено, що об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об`єкти спадщини, передбачено пунктами 174.2 та 174.6 статі 174 Податкового кодексу України.

Підпунктом 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 ПК України передбачено, що вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не зазначені у підпунктах 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 Кодексу.

Відповідно до п.167.2 статті 167 розділу IV ПК України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу.

Пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Нотаріус за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса та/або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини щокварталу подають до контролюючого органу інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. У такому самому порядку нотаріуси подають інформацію про посвідчення договорів дарування (п.174.4 статті 174 ПК України).

Відповідно до пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України платник податку, котрий отримує дохід від особи, яка не є податковим агентом, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Аналогічний обов`язок випливає й зі змісту пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України.

Так, приписи п. 179.2 ст. 179 ПК України визначають, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.

У свою чергу, положеннями пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49.18 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Як наслідок, згідно положень п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що обов`язок із подання фізичною особою річної декларації про майновий стан і доходи виникає у неї у випадку отримання доходів у звітному періоді, за винятком випадків, передбачених п. 179.2 ст. 179 ПК України. Лише у випадку недотримання такого обов`язку за наявності сукупності передбачених вище умов платник податків може бути притягнутий до відповідальності за п. 120.1 ст. 120 ПК України.

Як свідчать матеріали справи, 05.04.2016 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір дарування коштів на депозитному рахунку, що зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. за № 471.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_2 подарувала позивачу грошові кошти в сумі 7038,46 доларів США, що є еквівалентною 182 929,61 грн., які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника і є 1/13 частиною депозитного вкладу дарувальника та розміщений в банківській установі на підставі договору № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною сплатою процентів від 30.11.2015.

Кошти за вказаним депозитним договором були розміщені ОСОБА_2 в ПАТ «КБ «Хрещатик» згідно договору № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015.

Як вбачається із п. 3 договору дарування грошових коштів від 05.04.2016, одержавши примірник нотаріально посвідченого договору, позивач прийняв дарунок у вигляді грошових коштів в сумі 7 038,46 доларів США (виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день укладення договору є еквівалентним 182 929,61 грн.) на депозитному рахунку ОСОБА_2 .

За умовами договору про внесення змін до договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 06.04.2016 за № 500, позивач змінив ОСОБА_2 у правовідносинах між нею та ПАТ «КБ «Хрещатик», що визначені умовами договору № 225D-642304.

Відповідно до п. 1.1 договору банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США банк приймає грошові кошти вкладника, в подальшому «вклад», на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 , в подальшому «вкладний», що відкривається банком на його ім`я, в сумі 91 500,00 доларів США на термін з 30.11.2015 по 30.12.2016.

Пунктом 3.5 розділу 3 договору визначено, що повернення вкладу або його частини на вимогу вкладника до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, не здійснюються.

Відповідно до підпункту 2.1.4 договору банк зобов`язаний був в останній день терміну розміщення «вкладу» повернути Вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця.

Серед іншого, за вищевказаним договором ОСОБА_2 мала право передати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством України (пп. 2.4.2 п. 2.4 договору).

У силу вимог статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до частини першої статті 722 Цивільного кодексу України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Частиною четвертою статті 722 Цивільного кодексу України передбачено, що прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Отже, укладання договору дарування від 05.04.2016 1/13 частини банківського депозиту за договором № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 відповідало умовам депозитного договору на момент укладання.

У той же час, позивач вказує на те, що такі кошти фактично не отримав, оскільки, відповідно до постанови Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 ПАТ КБ «Хрещатик» віднесений до категорії неплатоспроможних, а відтак, відсутні підстави для подання податкової декларації та сплати податку з таких коштів.

Так, 05 квітня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора» № 463, на підставі якого розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016 включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано йому всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За приписами п. 1 частини п`ятої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

У свою чергу, вказані обставини підтверджуються листом ПАТ «КБ «Хрещатик» №2-2/4032 від 01.09.2017 на адресу ОСОБА_2 .

Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 12.07.2016 № 21-036-29700/16 у відповідь на звернення позивача від 24.06.2016 повідомив, що операції, які не відображені за даними обліку банку станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Додатково було повідомлено, що вимоги кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» в газеті «Голос України» №160 (6360) від 09.06.2016.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не набув права власності за Договором дарування від 05 квітня 2016 року, у зв`язку з тим, що кошти з рахунку ОСОБА_3 на рахунок позивача не були переведені, тому позивач фактично не міг володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом дарування в розумінні Цивільного кодексу України.

При цьому, як зазначено у п. 2 договору дарування від 05.04.2016 дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього договору зобов`язаний письмово повідомити банк про дарування коштів у розмірі, встановленому п. 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів обдарованого, відомостей про суму подарованих коштів.

Оскільки рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 від 05.04.2016 у ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації, а відповідно до абз. 1 частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» призупинено всі повноваженні органів управління банку, то дана обставина спричинила неможливість повідомлення банку дарувальником про дарування коштів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та відкриття на ім`я позивача іменного депозитного рахунку.

У силу вимог статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 1.1 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516, вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно п. 2.1 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

З огляду на вказане, неможливість відкриття іменного депозитного рахунку спричинила неможливість прийняття дарунку позивачем за договором дарування від 05.04.2016, а саме грошових коштів, які становлять 1/13 частини банківського депозиту за договором № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015.

Крім того, неотримання подарунку позивачем у вигляді грошових коштів які становлять 1/13 частини банківського депозиту за договором № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 підтверджується і фактом списання коштів ПАТ «КБ «Хрещатик» 30.09.2016 з депозитного рахунку № НОМЕР_3 у розмірі 91 500,00 доларів США (повної суми депозитного вкладу).

Зазначене підтверджується також наявною в матеріалах справи випискою від 05.09.2017 по особовому рахунку за період з 01.04.2016 по 19.10.2016.

Як наслідок, позивачем укладено договір про розірвання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 31.08.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. за № 1759, у зв`язку з тим, ПАТ «КБ «Хрещатик» знаходиться в процедурі ліквідації, що спричинило неможливість отримання дарунку та виконання умов договору дарування.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що визначальною ознакою доходу платника податку є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі та приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку, колегія суддів дійшла висновку, що, позивач не отримав дохід, з якого мав би бути сплачений податок за звітний 2016 рік, а тому відповідачем безпідставно нараховано позивачу спірне податкове повідомлення рішення.

Верховний Суд у своїх постановах від 08.05.2018 у справі № 819/596/16 (адміністративне провадження № К/9901/33039/18), від 08.05.2018 у справі № 813/432/17 (адміністративне провадження № К/9901/37705/18), від 31.01.2019 у справі № 810/1575/16 (адміністративне провадження № К/9901/31727/18; К/9901/31728/18), від 19.02.2019 у справі № 820/1407/15 (адміністративне провадження № К/9901/5634/18), від 09.04.2019 у справі № 819/1310/16 (адміністративне провадження № К/9901/35491/18) прийшов до аналогічного висновку, зазначивши, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 11.03.2019 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/18948/18, договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за №471, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 квітня 2016 року - визнано недійсним.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевикладеним спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивач протягом 2016 року отримав доходи в сумі 182 929,61 грн., які зобов`язаний був задекларувати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не прийняв у дарунок кошти, оскільки такі залишалися на рахунку дарувальника, а відтак у позивача не виникло доходу, який підпадає під оподаткування в порядку, визначеному розділом IV Податкового кодексу України, тому у контролюючого органу не було правових підстав для визначення позивачу зобов`язань за платежем військовий збір та штрафних санкцій за ним.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача у справі - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

О.І. Шурко