Справа № 420/929/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 р.м. ОдесаСправа № 420/929/20

Головуючий в І інстанції: Корой С.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 15.06.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової допомоги, грошової компенсації за невикористану чергову відпустку, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, в якій позивач просить суд:

1) стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, код ЄДРПОУ - 43142370 за рахунок державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, код ЄДРПОУ- 38016923 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 невиплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 року по 30.01.2020 року у розмірі 147 247,50 грн.;

2) стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, код ЄДРПОУ - 43142370 за рахунок державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, код ЄДРПОУ- 38016923 на користь ОСОБА_1 РНОКПП -25869П110 грошові кошти в частині невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 року по 30.01.2020 року у межах суми стягнення за один місяць - 9816,50 грн. негайно;

3) стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, код ЄДРПОУ- 43142370 за рахунок державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, код ЄДРПОУ- 38016923 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 грошові кошти в частині невиплати грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 11.09.2019 року № 1067-0 у розмірі 93 256,75 грн.;

4) стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, код ЄДРПОУ - 43142370 за рахунок державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, код ЄДРПОУ- 38016923 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 грошові кошти в частині невиплати грошової компенсації за невикористану чергову відпустку відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 11.09.2019 року № 1067-0 у розмірі 93 042,62 грн.;

5) стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, код ЄДРПОУ - 43142370 за рахунок державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, код ЄДРПОУ- 38016923 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 грошові кошти щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управлінням ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2018 року по 22.05.2019 року у розмірі 64915,30 грн. (з відрахуванням податків і обов`язкових платежів). Стягнуто з Головного управлінням ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 22.05.2019 року по 10.09.2019 року у розмірі 35149,26 грн. (з відрахуванням податків і обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, Головне управлінням ДФС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Представником Головного управління ДПС в Одеській області поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачем зазначено про бажання прийняти участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Поряд з цим, за правилами п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За таких обставин, з огляду на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), яка за правилами п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України може бути розглянута судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про участь представника відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції та вважає за можливе продовження апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління ДФС в Одеській області від 18 жовтня 2018 року № 819-о «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 » підполковника податкової міліції, старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за пп. «а» п. 64 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

Правомірність вказаного наказу була предметом розгляду в адміністративній справі № 420/6226/18.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2019 року по справі № 420/6226/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 18 жовтня 2018 року № 819-О «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області з 30 жовтня 2018 року.

З вказаного рішення судом першої інстанції встановлено, що питання стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вирішувалось.

На підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2019 року по справі № 420/6226/18, постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019 року № 59604334, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (постанова Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114), Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято наказ № 1065-о від 11.09.2019 року «Про поновлення на службі та призначення підполковника міліції ОСОБА_1 », яким:

- скасовано наказ ГУДФС в Одеській області від 18.10.2018 року № 815-о «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 »;

- поновлено на службі та призначено підполковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області.

11.09.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято наказ № 1067-о від 11.09.2019 року «Про звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 », згідно якого у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (постанова Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114) наказано звільнити у запас Збройних Сил України за ст. 64 «а» (за віком) підполковника податкової міліції ОСОБА_1 - старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Одеській області 11.09.2019 року.

У наказі зазначено, що вислуга років позивача на день звільнення складає 25 років 8 місяців 13 днів.

Також, вказаним наказом вирішено виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби та зазначено, що вислуга років для виплати грошової допомоги складає 19 років 7 місяців 22 дні.

Крім того, наказом № 1067-о від 11.09.2019 року зазначено управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУ ДФС в Одеській області виплатити грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2009 рік 25 діб, за 2012 рік 32 доби, за 2013 рік 40 діб, за 2016 рік 25 діб, за 2017 рік 20 діб, за 2018 31 доба, 2019 рік 45 діб.

Позивач вважаючи, що відповідачем при звільненні не було виплачено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 року по 30.01.2020 року у розмірі 147247,50 грн., грошові кошти в частині невиплати грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 11.09.2019 року № 1067-0 у розмірі 93256,75 грн., грошові кошти в частині невиплати грошової компенсації за невикористану чергову відпустку відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 11.09.2019 року № 1067-0 у розмірі 93042,62 грн., чим йому також завдано моральну шкоду, звернувся до суду із даною позовною заявою.

Зважаючи на встановлені судом обставини, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд першої інстанції у даній справі дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, при цьому, вийшовши за межі позовних вимог, а саме суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність: стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2018 року по 22.05.2019 року, тобто за 205 календарних дні у розмірі 64915,30 грн. (316,66 грн.*205 днів); стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 23.05.2019 року по 10.09.2019 року, тобто за 111 днів у розмірі 35149,26 грн.

Рішення суду першої інстанції є предметом апеляційного розгляду в частині задоволення наведених вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2019 року по справі № 420/6226/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 18 жовтня 2018 року № 819-О «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області з 30 жовтня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 30.10.2018 року по 22.05.2019 року).

Зазначені висновки суду не спростовуються апелянтом.

Водночас, апелянт вказує, що питання щодо стягнення середнього заробітку мало бути вирішено судом при постановлені рішення про поновлення на посаді, а тому, на думку апелянта, у даній справі підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів відхиляє наведені доводи апелянта, оскільки не вирішення судом при поновленні позивача на посаді питання щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не позбавляє права позивача на його отримання.

За таких обставин, враховуючи, що суд у даній справі встановив, що позивачу не виплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.10.2018 року по 22.05.2019 року з ГУДФС в Одеській області підлягає стягненню такий заробіток за рішенням суду.

Також, статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2019 року по справі № 420/6226/18 виконано Головним управлінням ДФС в Одеській області лише 11.09.2019 року шляхом прийняття наказу № 1065-о.

Тобто, виконання судового рішення від 22.05.2019 року про поновлення на посаді, незважаючи на те, що воно набрало законної сили з дати проголошення при якому був присутній, в тому числі, представнику ГУДФС в Одеській області, відбулося лише 11.09.2019 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення (з 23.05.2019 року по 10.09.2019 року (включно)).

Зазначені висновки суду також не оспорюються апелянтом.

Разом з цим, апелянт вважає, що при стягненні середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, суд першої інстанції помилково не застосував строки позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами апелянта, з огляду на викладене.

Так, у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 (номер в ЄДРСР 75580870) Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 ст. 233 КЗпП України.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У п. 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин тримісячного строку звернення до суду.

Поряд з цим, доходячи обґрунтованого висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 23.05.2019 року по 10.09.2019 року (включно), тобто, за 111 днів у розмірі 35149,26 грн., суд першої інстанції помилково в резолютивній частині визначив, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення в період з 22.05.2019 року.

Разом з цим, вирішуючи справу, колегія суддів виходить з того, що апелянтом не оспорюється розмір стягнутого на користь позивача середнього заробітку, який визначений судом.

На підставі наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із викладенням в третьому абзаці його резолютивної частини періоду з 23.05.2019 року по 10.09.2019 року, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року змінити, виклавши в третьому абзаці його резолютивної частини період стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у наступній редакції: «з 23.05.2019 року по 10.09.2019 року».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.11.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька