Справа № 640/23106/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року м. Київ № 640/23106/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС Україна» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС Україна» (далі - позивач, ТОВ «ЕТС Україна») до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач, Митний орган) про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/200100/2 від 06.06.2019 року, № UA100000/2019/200104/2 від 13.06.209 року; №UA100000/2019/200106/2 від 20.06.2019 року, № UA100000/2019/200107/2 від 24.06.2019 року, № UA10070/2019/200108/2 від 02.07.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100070/2019/00230 від 06.06.2019, № UA 100070/2019/00244 від 13.06.2019, № UA 100070/2019/00261 від 20.06.2019, № UA 100070/2019/00262 від 24.06.2019, № UA 100070/2019/00274 від 02.07.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач, попередньо не витребувавши жодних додаткових документів, не зазначив у рішеннях про коригування митної вартості товарів, які саме складові митної вартості товару були не підтвердженими, що свідчить про їх необґрунтованість.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

У відзиві відповідач наголошує на недоліках поданого пакету документів щодо кожної з митних декларацій, з точки зору встановлення митної вартості, надає пояснення неможливості застосування інших методів коригування митної вартості. За висновком відповідача, коригування митної вартості здійснено відповідно до чинних нормативно-правових актів, а рішення є обґрунтованими та правомірним. Також просив здійснити заміну відповідача - Київської міської митниці ДФС на її правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2020 року задоволено заяву відповідача про заміну сторони (відповідача) правонаступником (стаття 52 КАС України).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між ТОВ «ЕТС Україна» (покупець) та компанією «UTS Scandinavia» (Швеція, продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №10/11/14/01 від 10.11.2014 та додатків до нього №584 від 04.06.2019, №588 від 11.06.2019, №589 від 18.06.2019, №590 від 20.06.2019, №594 від 27.06.2019, предметом якого є придбання товарів, асортимент, кількість та ціни яких вказуються у додатках, що складаються на кожну наступну партію товару та узгоджуються сторонами.

Так, продавець придбав та здійснив імпорт товару - ровінги (рівниця): StarRov PR 440 2400 086S, StarRov PR 440 4800 086S, StarRov PR 220 1200 086S, виготовлені зі скловолокна сполученого за допомогою емульсії на основі скла Е-типу. Використовуються для виробництва склопластикових виробів. Виробник: John Manville Slovakia. A.S. (ТОВ «Джонс Манвіл Словаччина»), країна виробництва - SK (Словацька Республіка), торгівельна марка StarRov, на умовах поставки СРТ Київ (Інкотермс 2010).

З метою митного оформлення позивачем (представником ТОВ «ВЕСТПОРТ» на підставі договору №2609/0028 від 26.09.2017) складено та подано митні декларації, за розглядом яких прийнято рішення про коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу №2 г (резервний) №UA100000/2019/200100/2 від 06.06.2019, а також картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 100070/2019/00230 від 06.06.2019; рішення №UA100000/2019/200104/2 від 13.06.2019, а також картку відмови № UA 100070/2019/00244 від 13.06.2019; рішення №UA 100000/2019/200106/2 від 20.06.2019, а також картку відмови № UA 100070/2019/00261 від 20.06.2019; рішення №UA100000/2019/200107/2 від 24.06.2019, а також картку відмови № UA 100070/2019/00262 від 24.06.2019; рішення №UA 100000/2019/200108/2 від 02.07.2019, а також картку відмови № UA 100070/2019/00274 від 02.07.2019.

На думку позивача, зазначеними вище спірними рішеннями порушено права останнього на здійснення митного оформлення товарів за основним методом, також зазнав додаткових грошових витрат по сплаті митних платежів, а саме - податку на додану вартість у загальній сумі - 673752,5 грн. у зв`язку із завищенням відповідачем митної вартості імпортованого товару. Також зазначає, що надані позивачем документи для митного оформлення не містили розбіжності і давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за основним методом.

Не погоджуючись із вищенаведеними рішеннями відповідача, позивач звернувся із позовною заявою. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Частиною першою статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною другою зазначеної статті є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За змістом статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію з питань перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачеві. Але митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Як встановлено судом, на підтвердження заявленої митної вартості товарів, що поставлялися позивачу відповідно до умов контракту №10/11/14/01 від 10.11.2014 уповноваженою особою декларанта разом із митними деклараціями UA100070/2019/238241 від 06.06.2019, UA100070/2019/238665 від 13.06.2019, UA100070/2019/2329201 від 20.06.2019, UA100070/2019/239409 від 24.06.2019, UA100070/2019/239881 від 01.07.2019 подано до митного органу документи, які передбачені ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, перелік яких наведений у графі 44 ЕМД зазначених декларацій: сертифікати якості, пакувальні листи, рахунки-фактури (інвойси) виробника товару, рахунки-фактури (інвойси) продавця, автотранспортні накладні, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, зовнішньоекономічний контракт, додатки до контракту, договір про надання послуг митного брокеру, видаткові накладні, копії митних декларацій країни відправлення, сертифікати походження та інші документи, що зазначені в графі.

Під час перевірки наданих до митного оформлення документів митним органом встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару. Відповідно до ст.53 МК України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема надані прайс-листи містять цінову інформаціію на умовах поставки FCA, згідно правил Інкотермс. Проте подані до митного оформлення рахунки-фактури (інвойси) містять цінову інформацію на умовах поставки СРТ згідно правил Інкотермс.

Під час митного оформлення митним органом було надіслано електронне повідомлення від 01.07.2019 про надання додаткових документів, в якому повідомлялось, що у зв`язку із розбіжностями у документах відповідно до ч.3 ст.53 МК України необхідно надати (за наявності) додаткові документи по митній вартості протягом 10 календарних днів.

Уповноваженою особою декларанта листом від 20.06.2019 повідомлено митний орган про те, що при митному оформлені вже подавались додаткові документи, а саме: прайс-листи, видаткові накладні та експертні декларації, інших додаткових документів надати немає можливості. Просив прийняти рішення про визначення митної вартості без врахування 10-ти денного строку, передбаченого законодавством.

Отже, обґрунтованість сумніву митного органу щодо задекларованої позивачем митної вартості товару підсилилася розбіжностями в документах, наданих позивачем. При цьому, позивачем будь-яких інших доказів та пояснень на підтвердження правомірності визначення митної вартості товару не пред`явлено. Тим більше, що декларант самостійно просив митний орган прийняти рішення про коригування митної вартості.

Відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивачем документально не підтверджено правомірність визначення митної вартості товару та наявність суттєвих розбіжностей у наданих уповноваженою особою декларанта документах, суд приходить до висновку про прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товару за наявності правових підстав для їх прийняття.

Частинами першою, другою статті 64 Митного кодексу України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Враховуючи, що митну вартість товарів не можливо було визначити шляхом використання методу, зазначеного у статтях 58-63 Митного кодексу України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, суд приходить до висновку, що митним органом правомірно обрано резервний метод визначення митної вартості та з урахуванням наявної інформації про вартість аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач не згоден з митною вартістю, яка визначена митним органом у спірних рішеннях. Відтак, він мав право скористатись правом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України (сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом), однак не зробив цього, фактично погодившись із митною вартістю, визначеною митним органом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №816/2396/17.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 72-77, 139, 242-243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС Україна» (02090, м. Київ, вул. В.Сосюри, 68, ) до Київської митниці Держмитслужби (03124, м.Київ, бул. В.Гавела, 8-а, ) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій