Справа № 240/14010/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Житомир справа № 240/14010/20

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 4 серпня 2020 року №UА100000/2020/300194/1 про коригування митної вартості товару та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що придбала транспортний засіб - легковий автомобіль, що був у користуванні. З метою здійснення митного оформлення придбаного автомобіля позивач подала митну декларацію на ввезений транспортний засіб, в якій митна вартість придбаного автомобіля зазначена за основним методом - за ціною договору, а також подала відповідні документи, що підтверджують митну вартість товару. Відповідач, за результатами розгляду документів, поданих позивачем, відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та здійснив коригування митної вартості транспортного засобу, визначивши митну вартість автомобіля за резервним методом. Відмову у митному оформленні відповідач оформив карткою відмови у прийнятті митної декларації. Позивач вказує, що митний орган безпідставно відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю, а проведене відповідачем коригування митної вартості імпортованого автомобіля за резервним методом вчинене із порушенням норм Митного кодексу України. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

7 жовтня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.49-52), відповідно до змісту якого відповідач заявлені вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначає, що подані декларантом разом з митною декларацією до митного оформлення документи були проаналізовані на предмет наявності у них розбіжностей, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. У ході аналізу встановлено, що декларантом до митного оформлення не було надано документ про оплату оцінюваного товару. Встановлено, що рахунок - фактура не містить підпису уповноваженої особи продавця. Крім того, вказаний рахунок-фактуру складено особою, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є його власником. Довідка про транспортні витрати складена невідомою особою, крім того вказані транспортні витрати в розмірі 100 євро нічим не обґрунтовані. Таким чином, подані декларантом документи не містили достатньої інформації, яка б дозволяла митному органу зробити висновки, щодо витрат на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базуються на об`єктивних та документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Наданий декларантом платіжний документ не міг бути використаний для підтвердження ціни, оскільки вказана у ньому сума 1400,00 євро не відповідала фактурній вартості товару, що вказана у рахунку-фактурі. Висновок експерта щодо ціни ввезеного автомобіля не було взято митним органом до уваги, оскільки він був складений без використання інформації про ціни, що сформовані не у країні, що є провідним експортером та не у країні придбання. Частина цінової інформації є ставкою на аукціоні який не відбувся. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведена консультація, в ході якої декларанту надавалася інформація щодо вартості схожого товару.

Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених частиною 3 статті 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органами доходів та зборів митній вартості схожого транспортного засобу за МД від 21 липня 2020 року №UA209180/2020/34100 - легковий автомобіль, що був у використанні, призначений для використання на дорогах загального користування, для перевезення пасажирів, марки - SUZUKI, модель - SWIFT, рік випуску - 2013, модельний рік 2013, дата введення в експлуатацію 19 грудня 2013 року, номер кузова: НОМЕР_1 , № двигуна не визначений, двигун - бензин, об`єм - 1242 см3, колір - білий, колісна формула - 4 х 2, потужність - 69 kw, тип кузова - хетчбек, місць, включаючи водія - 5, дверей - 5, становить - 2700,00 євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Факт проведення консультації підтверджується відповідним письмовим повідомленням декларанта про це. Під час проведення консультації декларантом не надано додаткових документів та іншої цінової інформації.

Враховуючи викладене та посилаючись на неподання декларантом додаткових документів та іншої цінової інформації, наголошує, що відповідач при винесенні спірних картки відмови та рішення діяв у межах, на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством.

10 листопада 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.99-104), відповідно до якої позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 2 липня 2020 року у Королівстві Данія ОСОБА_1 було придбано транспортний засіб марки SUZUKI Модель SWIFT; VIN: НОМЕР_2 ; кількість місць - 5; робочий об`єм циліндрів двигуна - 1242см3; тип двигуна - бензин; тип кузова - хетчбек; колісна формула - 2 x 4; призначення - для використання на дорогах загального користування; календарний рік виготовлення - 2013; такий що був у використанні.

Згідно з інвойсом (рахунком-фактурою) від 2 липня 2020 року продажу транспортного засобу марки SUZUKI Модель SWIFT вартість вказаного автомобіля становила 1500,00 Євро (а.с.14).

Для підтвердження митної вартості автомобіля, митним брокером були подані наступні документи:

- інвойс (рахунок-фактура) від 2 липня 2020 року (а.с.14);

- МД №UA100530/2020/036170 від 31 липня 2020 року (а.с.18);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки SUZUKI Модель SWIFT від 9 квітня 2013 року (а.с.15);

- довідка про транспортні витрати від 24 липня 2020 року (а.с.21);

- квитанція про міжнародний переказ без відкриття рахунку від 3 липня 2020 року;

4 серпня 2020 року Київська митниця Держмитслужби за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації та доданих до неї документів відмовила ОСОБА_1 у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку тим, що декларантом у графі 45 декларації невірно розрахована митна вартість товару №1, та вона не підтверджена документально, а вибраний метод її визначення не відповідає умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, чим порушено вимоги ст.52, 53 Митного кодексу України. У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару №UA100000/2020/300194/1 від 4 серпня 2020 року дані графи 45 і 47 митної декларації не можуть бути використані для здійснення митного оформлення товару, крім того, це може призвести до несплати встановлених законодавством митних платежів в повному обсязі, чим порушено вимоги статей 266, 289, 293 Митного кодексу України (а.с.20, 89).

Згідно з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/300194/1 від 4 серпня 2020 року, обставини прийняття рішення зазначені наступні. Документи подані для митного оформлення містять розбіжності, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: Додатково наданий банківський платіжний документ від 03.07.2020 не може бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості товару, що зазначена у рахунку-фактурі №793 від 02.07.2020. Додатково наданий Висновок №UL000035/2020/02 від 31.07.2020 експертного товарознавчого дослідження не може бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки використана інформація про ціни, які сформовані не у країні, що є провідним експортером та не у країні придбання (відправлення). Рахунок фактура №793 від 02.07.2020 не містить підпису уповноваженої особи продавця та/або печатки продавця. Крім того рахунок фактура складена особою, яка не є власником транспортного засобу. Довідка про транспортні витрати складена невідомою особою, та не підтверджує витрат на транспортування товару покупцем. Митну вартість імпортованого автомобіля визначено за резервним методом у розмірі 2700 євро (а.с.19, 56).

При визначенні митної вартості товару перший метод не застосований у зв`язку з відсутністю в зазначених в частин 3, 4 статті 53 Митного кодексу України інших додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість.

Методи 2а і 26 не можуть бути застосовані у зв`язку із відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості.

Митна вартість визначена за резервним методом із врахуванням обмежень, передбачених частиною 3 статті 64 Митного кодексу України на підставі митної декларації від 21 липня 2019 року №UА209180/2020/34100 - легковий автомобіль, що був у використанні, призначений для використання на дорогах загального користування, для перевезення пасажирів, марки - SUZUKI, модель - SWIFT, рік випуску - 2013, модельний рік 2013, дата введення в експлуатацію 19 грудня 2013 року, номер кузова: НОМЕР_1 , № двигуна невизначений, двигун - бензин, об`єм - 1242 см3, колір - білий, колісна формула - 4 х 2, потужність - 69 kw, тип кузова - хетчбек, місць, включаючи водія - 5, дверей - 5, становить - 2700,00 євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (а.с. 56).

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням та карткою відмови у прийнятті митної декларації, вважаючи їх протиправними, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ III Кодексу регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Положеннями статті 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, які використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частини 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У статті 53 Митного кодексу України закріплено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Митного кодексу України).

У силу положень частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 Митного кодексу України якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно з Законом України від 15 лютого 2011 року №3018-VІ "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Перевіряючи оскаржувані рішення на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за основним методом - за ціною договору, а до самої митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, зазначену ним у МД від 31 липня 2020 року №UA100530.2020.036170, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення банківські або інші платіжні документи, що підтверджують оплату товару.

Так, 31 липня 2020 року уповноваженою особо позивача - декларантом ОСОБА_2 була подана до митного посту «Житомир» Київської митниці Держмитслужби електронна митна декларація (далі - ЕМД) типу ІМ 40 ДЕ №UA100530/2020/036170 (графа 54) на товар - легковий автомобіль: марка - SUZUKI; модель - SWIFT; номер кузова - НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення -2013.

Митну вартість товару визначено декларантом самостійно за основним методом на 1600,00 євро за одиницю.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації надано, такі документи:

- рахунок-фактура №793 від 2 липня 2020 року (а.с.63);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 9 квітня 2013 року (а.с.61);

- акт про проведення митного огляду №UA209040/2020/026395 від 30 липня 2020 року, складений у зоні діяльності Галицької митниці (а.с.64-65);

- довідка про транспортні витрати від 24 липня 2020 року (а.с.66);

- паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 від 9 червня 2017 року;

- паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України НОМЕР_6 від 18 грудня 2004 року.

Крім того, на момент подачі митної декларації №UA100530/2020/036170 інших документів крім зазначених до митною оформлення ні позивачем, ні декларантом не було подано. Вказане спростовує твердження позивача про те, що для митного оформлення товару було надано увесь пакет документів.

У ході аналізу вищеперелічених документів митним органом встановлено наступне.

За наданим рахунком-фактурою №793 від 2 липня 2020 року набуто право власності на товар (транспортний засіб). Згідно із даним документом покупець взяв на себе зобов`язання прийняти транспортний засіб і оплатити ціну придбання. Товар фактично переданий у розпорядження покупця та знаходиться на митній території України. Таким, чином у митного органу були підстави вважати, що на момент митного оформлення сторони виконали один перед одним свої зобов`язання: продавець передав товар покупцю, а покупець оплатив товар.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед іншого є: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Разом з тим, всупереч вищезазначених вимог декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як передбачено частиною 2 статті 53 та частиною 1 статті 368 Митного кодексу України.

Встановлено, що рахунок-фактура №793 від 2 липня 2020 року не містить підпису уповноваженої особи продавця та/або печатки продавця. Відсутність таких реквізитів може свідчити про те, що правочин за даним документом не схвалено продавцем.

Крім того, рахунок-фактура №793 від 2 липня 2020 року складена особою, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 9 квітня 2013 року не є його власником. Документи, що підтверджують юридичний зв`язок особи Nymann Auto з оцінюваним автомобілем не надані. Виявлені обставини створили обґрунтовані сумніви щодо права Nymann Auto відчужувати транспортний засіб та визначати ціну його продажу.

Довідка про транспортні витрати від 24 липня 2020 року складена невідомою особою та не підтверджує витрати на транспортування товару до митного кордону України, що поніс покупець.

Таким чином відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базувались на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавило митний орган можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.

Отже, враховуючи розбіжності та недоліки у документах поданих до митного оформлення, суд погоджується із наявністю у митного органу підстав для запиту у декларанта додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару.

На виконання вимог до частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продави якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) копію митної декларації країни відправлення.

Відповідно до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларанту запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

На вимогу митного органу додатково надано:

- банківський платіжний документ від 3 липня 2020 року;

- висновок №UL000035/2020/02 від 31 липня 2020 року експертного товарознавчого дослідження (а.с.74-83).

Додатково наданий банківський платіжний документ від 3 липня 2020 року містив розбіжності у ціні товару, що була сплачена покупцем та що була заявлена до розмитнення, а тому не міг бути використаний для підтвердження ціни, що була фактично сплачена за товар, оскільки сума, яка оплачена (1400,00 євро) не відповідає фактурній вартості товару, що зазначена у рахунку-фактурі №793 від 2 липня 2020 року (1500,00 євро).

Додатково наданий висновок №UL000035/2020/02 від 31 липня 2020 року експертного товарознавчого дослідження не міг бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості, у зв`язку із наступним.

Згідно митних документів автомобіль був завезений з Королівства Данія, яке входить до складу Європейського союзу.

З висновку вбачається, що ціни наведені у ньому у фунтах стерлінгах (а.с.79-83) та взяті з британського ринку, оскільки усі джерела інформації, використані експертом, містять закінчення co.uk, що означає що інформація бралась експертом із автомобільних сайтів Великої Британії та з використанням цін для ринку Британії (GBR), яка як відомо вийшла з Європейського Союзу (а.с. 78).

Пунктом 7.53.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), передбачено, що вартість КТЗ, що ввозяться на митну територію України, визначається за формулами, де за основу використовується такий показник як «середня ціна КТЗ, що ввозиться на митну територію України, у країні придбання чи в країнах-експортерах». Якщо КТЗ ввозиться з країни, яка не провідною країною-експортером, то найбільш пріоритетним є використання довідкових даних, що відображають ринкову ціну цього КТЗ у країні його придбання.

Під час підготовки висновку експертом, всупереч вищевказаним вимогам:

1) використана інформація про ціни, які сформовані не у країні, що є провідним експортером та не у країні придбання (відправлення);

2) частина цінової інформації, є не фактичною ціною продажу транспортного засобу, а є лише ставкою на аукціоні, який на момент отримання такої інформації не є таким, що відбувся.

Крім того, відповідно до пункту 7.53.5 Методики довідкові дані, які використовуються під час оцінки й отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL - адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта. Дана вимога не дотримана експертом під час підготовки Висновку №UL000035/2020/02 від 31 липня 2020 року.

Отже, висновок складений експертом не за цінами країни придбання, відповідно не може підтвердити митну вартість придбаного автомобіля.

Згідно із частиною 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту надавалася інформація щодо вартості схожого товару та інформувалося про вищезазначені розбіжності у документах.

Факт проведення консультації підтверджується відповідним електронним повідомленням декларанта про це. Додаткові документи та інформація щодо вартості товару під час проведення консультації декларантом не надавались (а.с.85-86).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначено кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Враховуючи наведене вище, відповідно до вимог статті 55 Митного кодексу України прийнято рішення про коригування митної вартості №UA100000/2020/300194/1 від 4 серпня 2020 року та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про правомірність винесеного Київською митницею Держмитслужби рішення №UА100000/2020/300194/1 від 4 серпня 2020 року про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100530/2020/00530.

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується.

Керуючись статями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Київської митниці Держмитслужби (бульвар Вацлава Гавела, 8а, м.Київ, 03124, ) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін