Справа № 160/9159/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2020 року Справа № 160/9159/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду навчання на підготовчому відділенні Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту з 26.11.1979 по 26.07.1980, періодів роботи з 31.05.1990 по 31.10.1992 в НВО «Трансінвест» та з 01.11.1992 по 01.01.1994 в НВЦ «ЕЛВІС», відповідно до записів у трудовій книжці від 13.06.1975 року, з дати призначення пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період навчання на підготовчому відділенні Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту з 26.11.1979 по 26.07.1980, періоди роботи з 31.05.1990 по 31.10.1992 в НВО «Трансінвест» та з 01.11.1992 по 01.01.1994 в НВЦ «ЕЛВІС»;
- зробити перерахунок розміру та виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її нарахування, а саме з 04.04.2019, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне. Він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує з 04.04.2019 року пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний стаж, врахований органом Пенсійного фонду при призначенні пенсії, складає 27 років 02 місяці 03 дні. З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.08.2019р. № 5869/В-09 позивачу стало відомо, що до страхового стажу не включені періоди роботи з 31.05.1990 по 31.10.1992 та з 01.11.1992 по 01.01.1994, з огляду на те, що в трудовій книжці в записах про звільнення відсутні підписи посадових осіб, також не враховано період перебування слухачем підготовчого відділення інституту з 26.11.1979р., оскільки особа, яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів. Позивач категорично не погоджується з такими діями відповідача, зазначає, що, він має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу. Щодо доводів відповідача про те, що записи про звільнення по зазначеним підприємствам засвідченні печатками, але відсутні підписи посадових осіб, позивач зазначив, що такі зауваження до нього безпідставні, заповнення трудових книжок здійснюють роботодавці, а не працівник. Отже, відповідальним за внесення записів до трудової книжки, є підприємство-роботодавець, а відтак, позивач не має нести відповідальність за заповнення трудової книжки, а її недоліки не є підставою вважати, що відсутній трудовий стаж. Позивач також зауважив, що намагався самостійно отримати довідки про спірні періоди роботи, проте ним отримані відповіді архівних установ про неможливість надати архівні довідки через відсутність документів на зберіганні. Позивач розшукав співробітника з яким він працював в НВО «Трансінвест» та в НВЦ «ЕЛВІС», але показання одного свідка для підтвердження періоду роботи відповідно до п.18 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, є недостатнім. Не обґрунтованим позивач вважає і не зарахування до трудової стажу періоду навчання на підготовчому відділенні інституту з 26.11.1979 р. по 26.07.1980р. Позивач зазначає, що законодавство, яке було чинне станом на час його навчання на підготовчому відділенні, передбачало зарахування терміну такого навчання до загального стажу роботи. Крім того, звернув увагу, що навчання на підготовчому відділенні у вказаний період підтверджується записом у трудовій книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Наведені обставини на думку позивача свідчать про протиправність дій відповідача. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 12.08.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення такого строку та поданням відповідних доказів.
20 серпня 2020 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду разом із заявою про поновлення пропущеного строку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
24.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. Позивачу було призначено пенсію за віком з 04.04.2019р. За даними електронної пенсійної справи, розмір пенсії обчислено, виходячи із загального стажу, зарахованого по 31.03.2019 рік, що складає 27 років 02 місяці 03 дня. Згідно трудової книжки позивача з 26.11.1979 року було зараховано до Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту слухачем підготовчого відділення. Водночас, статтею 53 Закону України " Про вищу освіту" передбачено, що студент - це особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається за денною формою навчання з метою здобуття певного освітнього і освітньо-кваліфікаційного рівнів. Отже, оскільки особа, яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, то підстав для обчислення страхового стажу з урахуванням періоду навчання на підготовчому відділенні вищого навчального закладу немає. Крім того, позивач працював в НВО «Трансінвест» з 31.05.1990р. по 31.10.1992р. та в НВЦ «ЕЛВІС» з 01.11.1992р. по 01.01.1994р. Записи про звільнення по зазначеним підприємствам засвідчені печатками, але відсутні підписи посадових осіб, що суперечить пункту 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року «Про порядок ведення трудових книжок працівників» У разі надання підтверджуючих документів, згідно пункту 3 порядку №637, страховий стаж буде перераховано згідно вимог чинного законодавства. Зважаючи на викладене, позовні вимоги є не обґрунтованими та зазначив, що Позивачем було пропущено строк для звернення з адміністративним позовом до суду.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.250 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером з 04.04.2019 р., отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 19.08.2019р. № 5869/В-09 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з виявленням виправлень та неточних записів до страхового стажу не включені наступні періоди роботи по трудовій книжці з 31.05.1990р. по 31.10.1992р. в НВО «Трансінвест» та з 01.11.1992 р. по 01.01.1994 р. в НВЦ «ЕЛВІС» (записи про звільнення по зазначеним підприємствам засвідчені печатками, але відсутні підписи посадових осіб). Також зазначив, що підстав для обчислення страхового стажу з урахуванням періоду навчання на підготовчому відділенні Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту з 26.11.1979 р. немає, оскільки особа, яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання на підготовчому відділенні Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту з 26.11.1979р. по 26.07.1980 р., та періодів роботи з 31.05.1990р. по 31.10.1992р. в НВО «Трансінвест» та з 01.11.1992р. по 01.01.1994р. в НВЦ «ЕЛВІС», відповідно до записів у трудовій книжці від 13.06.1975 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За умовами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.
Відповідно до пунктів «а», «е» статті 3 Закону № 1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України; вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з пунктом «д» частини 3 статті Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
На час навчання позивача на підготовчому відділенні, порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі - Порядок № 590).
Підпунктом «і» пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також «навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті «і» зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.
Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені у відповідності до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20 серпня 1969 року №681 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах» та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08 жовтня 1969 року №573.
Цими нормативно-правовими актами передбачалося, що: 2) «на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій» (п. 3 зазначених нормативних актів). 3) «слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (п. 5 та 10 відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09 липня 1963 року № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27 липня 1963 року № 1114».
Відповідно до вищевказаних нормативно-правових документів було розроблено та затверджено Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (Накази Міністерства вищої та середньої освіти СРСР №712 від 26.09.1969 року; №394 від I 7.05.1971 року; №468 від 31.05.1974 року та №504 від 14.07.1987 року, згідно з яким: а) "час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу" (пункт 21); в) "особам зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача", "на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов`язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу" (пункт 9-10).
Судом встановлено, що відповідно до запису №8 трудової книжки, дата заповнення 13.06.1975р., позивач 26.11.1979р. зарахований до Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту слухачем підготовчого відділення, з денною формою навчання, на підставі наказу № 780-кл від 26.11.1979р.
Згідно запису №9 трудової книжки, 26.07.1980р. позивач зарахований студентом першого курсу на архітектурний факультет у відповідності до наказу № 612 кл від 25.07.1980р.
Період навчання позивача в Дніпропетровському інженерно-будівельному інституті, підтверджується Дипломом ЛВ № 369968 від 28.06.1985р.
Таким чином враховуючи, що за нормами законодавства, що діяло у 1979-80 роках, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу, час навчання позивача на підготовчому відділенні за денною формою навчання підлягає зарахуванню до загального стажу.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, пунктом 1 Порядку № 637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відомості трудової книжки, дата заповнення 13.06.1975р., містять записи №№ 21-24 про роботу позивача з 31.05.1990р. по 01.01.1994р., а саме:
- 31.05.1990, прийнятий на посаду заступника начальника архітектурно-будівельного відділу НВО «Трансінвест» (наказ № 10-к від 31.05.1990р.);
- 31.10.1992, звільнений у зв`язку з переведенням до НВЦ «ЕЛВІС» (наказ № 50-к від 31.10.1992р.);
- 01.11.1992, прийнятий на посаду начальника відділу НВЦ «ЕЛВІС» за переведенням з НВО «Трансінвест» (наказ № 3-к від 01.11.1992р.);
- 01.01.1994, звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ № 1-к від 01.01.1994р.).
В якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи означених періодів трудової діяльності позивача відповідачем у листі від 19.08.2019р. № 5869/В-09 та у відзиві зазначено, що періоди з 31.05.1990р. по 31.10.1992р. та з 01.11.1992р. по 01.01.1994р. не можуть бути зараховані, оскільки записи про звільнення засвідчені печатками підприємств, але відсутні підписи посадових осіб .
Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.
В період трудової діяльності позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати від 20 червня 1974р. № 162 (далі - Інструкція № 162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція № 58).
Пунктом 2.13. Інструкції № 162 передбачено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу.
Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Згідно пункту 2.14. Інструкції, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції №58.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 2.27 вказаної Інструкції визначено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Відповідно до п.4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його трудового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (відсутні підписи посадових осіб записи про звільнення) не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем безпідставно, під час призначення пенсії, не зараховано до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, період навчання на підготовчому відділенні у Дніпропетровському інженерно-будівельному інституті з 26.11.1979р. по 26.07.1980р. та періоди роботи з 31.05.1990р. по 31.10.1992р. та з 01.11.1992р. по 01.01.1994р. на підставі записів трудової книжки позивача.
Не зарахувавши наведені періоди до страхового стажу з моменту призначення пенсії, а саме з 04.04.2019., відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Щодо доводів відповідача про пропущення строку звернення позивача до суду із даним позовом суд звертає увагу на те, що такі доводи необґрунтовані, оскільки спори про призначення, перерахунок пенсії розглядаються без обмеження будь-яким процесуальним строком, так як пенсія - це дохід як складова конституційного права на соціальний захист.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності відмови у зарахуванні періоду навчання на підготовчому відділенні у Дніпропетровському інженерно-будівельному інституті з 26.11.1979р. по 26.07.1980р. та періодів роботи з 31.05.1990р. по 31.10.1992р. та з 01.11.1992р. по 01.01.1994р. до стажу позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду навчання на підготовчому відділенні Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту з 26.11.1979р. по 26.07.1980р., періодів роботи з 31.05.1990р. по 31.10.1992р. в НВО «Трансінвест» та з 01.11.1992р. по 01.01.1994р. в НВЦ «ЕЛВІС», відповідно до записів у трудовій книжці від 13.06.1975 року, з дати призначення пенсії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно достатті 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева