Справа № 160/8914/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року Справа № 160/8914/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
04.08.2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням ним 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.07.2020 року позивач ОСОБА_1 як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням останнього шістнадцятирічного віку звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою, в який просив оформити своєму синові паспорт громадянина України у формі паспортної книжки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. У заяві повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення отримання паспорта у формі пластикової картки ІD-1. У заяві викладені заперечення обставин здійснення обліку персональних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі, заперечення щодо використання імплантованого безконтактного електронного носія у бланку документа.
Натомість, позивачем на вказану заяву було отримано лист від ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні неповнолітньому ОСОБА_2 паспорта гр. України в формі паспортної книжечки зразка 1994 року. Єдиною підставою відмови, у листі зазначено відсутність відповідного рішення суду про зобов`язання органів ДМС оформити та видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки.
Позивач вважає, що відмова у видачі паспорта у формі книжечки є грубим порушенням з боку державних органів України права його сина, оскільки документ у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. Разом з тим позивач послався, зокрема, на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) яка, на його думку, є зразковою справою у даній категорії справ.
Ухвалою суду від 07.08.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 КАС України.
10.09.2019 на адресу суду від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній у задоволенні позовних вимог просив відмовити, вважав їх безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.
Обґрунтовуючи доводи відзиву на позовну заяву, представник відповідача вказав, що позивач мав подати заяву за формою встановленою МВС України до територіального підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, тобто до Нікопольського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровський області, але останній лише звернувся із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в якій зазначив небажання отримувати сином паспорт громадянина України у вигляді ІD-картки. Окрім не поданої заяви за встановленою формою МВС України, позивачем не надано до територіального органу ДМС свідоцтва про народження сина ОСОБА_2 , дві фотокартки розміром 35х45 мм, документи, що підтверджують громадянство України (у необхідних випадках).
Представником відповідача зазначено, що з 01.11.2016 правове регулювання спірних відносин є таким, що для оформлення паспорта громадянина України в іншій формі, ніж ID-картка, вже немає законних підстав. Альтернативи такій формі паспорта громадянина України (ID-картки з безконтактним електронним носієм інформації) ні Закон, ні урядові нормативно-правові акти, прийняті на його виконання, не передбачають. Так само не передбачено жодних винятків для громадян України які звернулись за виготовленням паспорта у встановленому порядку та встановленій формі.
На думку представника ГУ ДМС України в Дніпропетровський області, виготовлення паспорта громадянина України у формі картки з безконтактним електронним носієм не звужує змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, в тому числі не порушує сутності права особи на повагу до приватного життя, а тому вимоги позивача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Просив відмовити у задоволенні позову.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 . (а.с. 8)
Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з втратою ІD-картки оформленого на його ім`я.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача - ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся з даною позовною заявою до суду для захисту порушених, на його думку, прав та законних інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» визначено, що документом який підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Постановою Верховної Ради України № 2503-XII від 26.06.1992 року затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-XII), пунктами 1, 2, 3 якого (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, зокрема, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, паспорт видається кожному громадянину України Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку; бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 13,18 Положення № 2503-XII передбачено, що для одержання паспорта, громадянин подає заяву за формою, встановленою МВС України, свідоцтво про народження, 2 фотокартки розміром 35х45 мм, у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку.
Згідно положень п. 7 Загальної частини Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 302), документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються:
- особою, яка досягла 14-річного віку - на підставі заяви-анкети, поданою нею особисто;
- особою, яка досягла 14-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники).
З системного аналізу вищевказаних норм права, можна зробити висновок, що як Положенням № 2503-XII, так і Порядком № 302 передбачено особисте звернення особи за отриманням паспорта громадянина України при досягненні передбаченого законодавством віку, та подача відповідного переліку документів; звернення щодо оформлення паспорта нового зразка у формі картки на підставі заяви-анкети одного з батьків передбачено Порядком № 302 при умові наявності рішення суду про визнання особи обмежено дієздатною або недієздатною.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто не звертався до територіального органу/територіального підрозділу ДМС України, з питання видачі паспорта у формі книжечки. Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області та іншими територіальними підрозділами не приймалось жодного рішення про відмову саме ОСОБА_2 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Позивачем до суду не надавалось рішення про визнання його сина ОСОБА_2 обмежено дієздатним або недієздатним.
Згідно п. 12 Положення про паспорт громадянина України № 2503-XII від 26.06.1992 року, видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.
У п. 20 Загальної частини Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України № 302 від 25.03.2015 року, вказано, що документи для оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, можуть подаватися заявником до будь-якого територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта.
Окрім цього, п. 4 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (Covid-19)» № 530-ІХ від 17.03.2020 року (далі - Закон № 530-ІХ від 17.03.2020 року), зазначено, що оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.
З порівняльного аналізу п.12 Положення № 2503-XII від 26.06.1992 року та п. 20 Загальної частини Порядку № 302 від 25.03.2015 року разом з Законом № 530-ІХ від 17.03.2020 року, який чинний на час виникнення правовідносин, можна зробити висновок, що незалежно від зареєстрованого місця проживання особа може звернутись до підрозділів Міграційної служби для оформлення нового паспорту замість втраченого, лише у формі ІD - картки.
Якщо особа має намір отримати паспорт громадянина України у формі паспортної книжки зразка 1994 року їй необхідно звернутись до територіального підрозділу ДМС України за місцем постійного проживання, яким, в цьому випадку, є Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. До повноважень ГУ ДМС не належить оформлення та видача паспортів громадян України у формі книжечки зразка 1994 року.
Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом права свого неповнолітнього сина на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки до органу якому безпосередньо не належить здійснення таких функцій.
Суд вважає необґрунтованим посилання позивача, що ця справа є типовою.
Пунктами 21 та 22 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення;
Відповідно до приписів ч.3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Великою Палатою Верховного Суду 19.09.2018 року ухвалена остаточна постанова в зразковій справі 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичних осіб до територіального органу Державної міграційної служби України.
Великою Палатою Верховного Суду зазначено ознаки цієї типової справи:
- позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ;
- відповідач - територіальні органи ДМС України;
- предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Ця справа не відповідає вище визначеним ознакам типової справи, оскільки саме позивач, а не його син ОСОБА_2 , звертався до територіального органу ДМС України із заявою про видачу паспорту неповнолітній дитині, не приймалось рішення про відмову у видачі паспорту у формі книжечки саме неповнолітньому ОСОБА_2 належним на виконання таких функцій територіальним підрозділом ДМС України, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року. Тобто, в цій справі та зразковій адміністративній справі були встановлені різні обставини, які не вплинули на однаковість підстав виникнення даного спору.
Надаючи оцінку твердженням представника відповідача, про те, що паспорт громадянина України виготовляється лише у формі картки, яка містить безконтактний електронний носій, а прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, з 01.11.2016 року припинилося, суд зазначає, що Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини 1 статті 13 вказаного Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.
Натомість суд бере до уваги твердження відповідача про те, що неповнолітній ОСОБА_2 особисто не звертався до територіального підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за місцем реєстрації/фактичного проживання із заявою-анкетою про оформлення замість втраченого паспорта громадянина України у формі ID- картки, а звернувся його батько - ОСОБА_1 як законний представник до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив оформити бланк паспорту громадянина України без застосування засобів ЄДДР та видати паспорт виключно у вигляді паспорта книжечки (п.20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745).
Суд звертає увагу на те, що згідно пояснень відповідача, викладених у листі від 06.07.2020 №Б-1017/6/1201-20/1201.4.1/6845-20 позивачем порушено порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745), оскільки ОСОБА_2 вже видавався паспорт громадянина України у формі ID- картки (хоча в позовній заяві про втрату ID- картки не зазначено), тобто позивач погодився отримати паспорт громадянина України у формі ID- картки і заперечень щодо релігійних переконань, обставин здійснення обліку персональних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі та заперечень щодо використання імплантованого безконтактного електронного носія у бланку документу не було.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вищевказані норми у своїй сукупності одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Проте, позивачем не було доведено суду підстави та обґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, надавши оцінку всім обставинам та доказам по справі, суд приходить до висновку, що Головним управління ДМС України в Дніпропетровській області правомірно надано позивачу роз`яснення, викладене в листі від 06.07.2020 №Б-1017/6/1201-20/1201.4.1/6845-20 щодо можливості та порядку отримання паспорта громадянина України, а тому, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст.ст. 9,77,139, 241-243, 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко