Справа № 520/6931/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 р.Справа № 520/6931/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, повний текст складено 10.09.20 року по справі № 520/6931/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі № 520/6931/19 зобов`язано Ізюмське об`єднане управління ПФУ Харківської області провести з 25.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(11)/2019, справа № 3-14/2019(402/19, 1737/19).

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі № 520/6931/19 видано виконавчий лист 15.10.2019.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 замінено боржника у виконавчому листі.

09.12.2019 вказаний виконавчий лист позивачка подала до примусового виконання у порядку, визначеному законодавством.

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просила:

- ухвалити судове рішення про встановлення судового контролю та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі № 520/6931/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити "перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(11)/2019 з 25.04.2019 за визначеним Законом і Конституційним Судом України розрахунком "виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року" у розмірі 20865 грн (4173 х 5);

- ухвалити в порядку, встановленому для подання заяв про встановлення судового контролю, судове рішення та визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 заяву ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вона, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 у справі № 520/6931/19 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує на те, що нею здійснено усі можливі заходи для примусового виконання рішення суду, проте, воно не виконується. Зазначає, що примусове виконання не обмежується винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, отриманням інформації, накладенням штрафу та повідомленням правоохоронного органу, здійсненими відповідним органом виконання судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У поданому клопотанні про зупинення провадження у справі позивач просить зупинити розгляд апеляційної скарги у справі № 520/6931/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/10601/2020.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Позивачкою подано клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 23 грудня 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження ВА № 60912232 з виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду № 520/6931/19, виданого 15.10.2019.

Листом від 31.01.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу проведено перерахунок пенсії та нараховано суму боргу за період з 25.04.2019. Водночас, повідомлено, що частина боргу за період з 27.09.2019 по 30.11.2019 буде виплачена у лютому 2020 року, інша частина боргу за період з 25.04.2019 по 26.09.2019 (до набрання чинності рішення суду) буде виплачена відповідно до Постанови КМУ від 22.08.2018 за № 649.

Вважаючи, що відповідач ухиляється від виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019, позивач звернулася до суду із заявою в порядку статей 382, 383 КАС України.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив із того, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду у цій справі, оскільки відповідач діяв на підставі та у межах чинного законодавства України. Водночас, судом першої інстанції зазначено, що правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі, суд наділений саме під час прийняття рішення у справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Водночас, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 по суті позовних вимог було присуджено на користь ОСОБА_1 певні пенсійні виплати.

Колегія суддів ураховує, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у цій справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у повному обсязі не виконане, оскільки на момент розгляду судами першої та апеляційної інстанцій повної виплати заборгованості зі сплати пенсії позивачу здійснено не було.

Разом з цим, відповідачем вчинялися дії, спрямовані на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі та, зокрема, щодо виконання його в частині здійснення перерахунку пенсії позивача за відповідний період, визначення певної суми заборгованості.

Невиконання Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі №520/6931/19 в частині виплати перерахованої пенсії позивача у порядку черговості пов`язане з дотриманням відповідачем приписів Постанови КМУ від 22.08.2018 за № 649.

Проте, з урахуванням того, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у справі № 640/5248/19, яке набрало законної сили 22.07.2020, Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою КМУ № 649 від 22.08.2018, визнаний протиправним і скасований, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть застосовані приписи вказаної Постанови КМУ від 22.08.2018 за № 649 або відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому і в разі незастосування процесуальних заходів, про які просить позивач, таке судове рішення залишиться невиконаним.

Доводи позивача, що рішення суду було ним звернуто до виконання, але відповідачем так і не виконано, не надають достатніх підстав для застосування статті 382 КАС України з огляду на зазначене вище.

Також, відповідно до частин першої та шостої статті 383 КАСУ особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАСУ, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача та застосування приписів статті 383 КАСУ можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем. Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Колегія суддів зазначає, що на момент розгляду заяви позивача судовим розглядом не встановлено свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача.

Погоджуючись із доводами позивача про те, що ефективний доступ до суду включає право на виконання рішення суду без невиправданих затримок, на думку колегії суддів, затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що незгода позивача з характером виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду, зокрема, незгода з урахуванням положень законодавства, не спростовує сам факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо проведення перерахунку, який узгоджується зі змістом рішення суду, що, в свою чергу, не може свідчити про порушення відповідачем охоронюваного інтересу позивача та можливість використання позивачем правового механізму статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних відносинах відсутні протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі № 520/6931/19.

Щодо посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, то колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі таким рішенням не суперечать.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Ураховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, наведені в апеляційній скарзі, оскільки судом апеляційної інстанції досліджено всі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Щодо посилання позивача на те, що судове рішення у справі № 520/6931/19 боржником не виконується, дій, спрямованих на їх виконання, не вживається, то колегія суддів уважає за потрібне зазначити, що у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, які порушують права та законні інтереси позивача, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою у порядку статті 287 КАС України відповідно.

Посилання суду першої інстанції на те, що з огляду на правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 31.07.2018 у справі № 235/7638/16-а, правом установити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі, суд наділений саме під час прийняття рішення у справі, є помилковим та спростовується висновками Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, які мають перевагу у часі, проте, не впливає на правомірність оскаржуваної ухвали.

Щодо клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 520/6931/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/10601/2020, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на зазначені правові норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен з`ясувати: який є взаємозв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, до розгляду якої просить зупинити провадження заявник; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду даної справи. Водночас, об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, факти тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Подане позивачем клопотання мотивоване тим, що у справі № 520/10601/2020 ОСОБА_1 оскаржуються дії, бездіяльність та рішення суб`єкта владних повноважень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі № 520/6931/19 у порядку ст. 287 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020, з огляду на те, що оскарження дії, бездіяльність та рішення суб`єкта владних повноважень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі № 520/6931/19 не перешкоджає розгляду заяви позивача, поданої у порядку статей 382, 383 КАС України.

Окрім того, розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України, яким врегульовано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, щодо судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, не передбачено можливості зупинення провадження під час вирішення відповідних процесуальних питань.

За таких умов заяву позивача належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року по справі № 520/6931/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 23.11.2020 року