Справа № 440/5608/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/5608/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/5608/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач) від 15.07.2020 №1085 про відмову у призначенні їй дострокової пенсії за віком як дружині військовослужбовця померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату їй такої пенсії з 26.04.2020.
В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних доказів наданих нею до відділу для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 позовну заяву залишено без руху.
Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
16.11.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свої заперечення проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач на дату звернення із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника не досягнула необхідного пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Крім того позивач не є особою з інвалідністю, а отже не належить до категорії осіб, які вважаються непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на призначення такої пенсії (а.с. 40-41).
Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними у справі матеріалами, в межах строку, встановленого статтею 263 цього ж Кодексу.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році ОСОБА_2 (а.с. 49, 53).
10.07.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Полтавській області із заявою встановленої форми про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника (а.с. 54).
До заяви позивач додала довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, диплом про навчання, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , виписку з акту огляду МСЕК про встановлення 2 групи інвалідності ОСОБА_2 , посвідчення інваліда війни 2 групи ОСОБА_2 , посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС (а.с. 44-58).
За наслідками аналізу поданих позивачем документів відповідачем встановлено, що ОСОБА_2 , учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29.07.1986 по 03.09.1986 у складі Військової частини НОМЕР_1 . На даний час гр. ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону та не є особою з інвалідністю, отже не належить до категорії осіб, які вважаються непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
У зв`язку з цим відділ з питань призначення пенсій (Автозаводський район) Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області своїм рішенням від 15.07.2020 №1085 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно зі ст. 54 Закону №796 на підставі заяви від 10.07.2020 у зв`язку з відсутністю правових підстав. Згідно з п. 4 частини 1 статті 115 Закону №1058 щодо призначення пенсії за віком правові підстави відсутні, оскільки померлий приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаний (а.с. 43).
Позивач категорично не погоджується з позицією відповідача, вважає його рішення протиправним, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірному рішенню на предмет його правомірності, суд виходить з такого.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частиною першою статті 9 вищезазначеного Закону визначено види пенсійних виплат, які призначаються в солідарній системі відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Такими пенсійними виплатами є:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У даному випадку позивач претендує на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, відповідач посилався на відсутність правових підстав передбачених пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У зв`язку з цим слід зазначити, що статтею 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право на призначення дострокової пенсії за віком деяким категоріям осіб.
Такими, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Як встановлено судом, однією з підстав для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 було те, що померлий приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаний, який таким чином не є військовослужбовцем, а тому підстав для призначення пенсії на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" немає.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Положеннями статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
При цьому, згідно з приміткою до цієї статті, до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
У період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12.07.1967 "Про загальний військовий обов`язок".
Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17.12.1980 № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.
За правилами статей 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про Збройні Сили України", держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Аналізуючи вищенаведені правові норми, слід дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Таким чином, всупереч твердженням відповідача, ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовослужбовець, а отже, зазначену підставу для відмови у призначенні пенсії суд визнає протиправною.
Аналізуючи інші підстави відмови, суд встановив, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 10.07.2020 про призначення пенсії по втраті годувальника - її чоловіка (а.с. 54), додавши документи, які на її думку визначають право на призначення такого виду пенсії.
Відповідач не заперечує факту укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; смерті ОСОБА_2 ; наявності страхового стажу у позивача понад 22 роки 7 місяців 28 днів; досягнення позивачем 57 років станом на момент подання заяви про призначення пенсії.
Проте наявність такого віку та страхового стажу є недостатніми передумовами для призначення пенсії по втраті годувальника з огляду на наступне.
Відповідно до другого речення частини першої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії) визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 (надалі - Постанова №1210).
Відповідно до пункту 9 Постанови №1210 пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою П = Зс х Кзс х Кв/100%, де
П - розмір пенсії;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2006 рік, що застосовується для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії;
Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).
При цьому, розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) для пенсій по втраті годувальника визначається як співвідношення кількості непрацездатних членів сім`ї до кількості таких членів сім`ї з урахуванням потерпілого (у відсотках), Кв = Ку/Ку+1х100%, де Ку - кількість непрацездатних членів сім`ї.
Як свідчить зміст пункту 9 Постанови №1210, для визначення розміру пенсії по втраті годувальника необхідним є кількість непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника.
Непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника, відповідно до частини другої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Тож враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 не дотримано умов необхідних для призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивач не є непрацездатною особою в розумінні статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" так як вона не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього ж Закону, і не є особою з інвалідністю, зазначена підстава відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника є правомірною.
З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача щодо протиправності рішення відділу з питань призначення пенсій (Автозаводський район) Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.07.2020 №1085 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника з огляду на відсутність визначених законом передумов для такого призначення.
За таких обставин рішення відділу з питань призначення пенсій (Автозаводський район) Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.07.2020 №1085 суд визнає таким, що відповідає критеріям правомірності та об`єктивності, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 суд визнає необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун