Справа № 607/13885/20
Суддя: Позняк В. М.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2020 Справа №607/13885/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача Майки М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підволочиського відділу поліції Головного управління поліції в Тернопільській області, Головного управління національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Підволочиського відділу поліції Головного управління поліції в Тернопільській області, просить визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності від 13 серпня 2020 року. Позов мотивовано тим, що в цей день його зупинили працівники поліції поблизу смт. Личківці та винесли постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил користування ременями безпеки, неосвітлений номерний знак, однак, копії постанови йому не вручали, прав не роз`яснювали та не повідомляли за якою статтею його притягнуто до адміністративної відповідальності. Вважає оскаржувану постанову незаконною, не підтверджену жодними доказами, а тому просить скасувати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2020 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження по справі про адміністративне правопорушення та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2020 року залучено до участі в справі Головне управління національної поліції в Тернопільській області, розгляд справи розпочато спочатку та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав, викладених в ньому.

Представники відповідачів відзиву на позов не надали, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Дослідивши надані докази, судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №409114 від 13 серпня 2020 року винесену поліцейським Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 13 серпня 2020 року о 21 год. 15 хв. в селі Личківці він керуючи транспортним засобом Мітсубісі р.н. НОМЕР_1 порушив п.п. 2.9.8. ПДР, а саме не підсвічувався номерний знак, після зупинки працівниками поліції водій не увімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив п.9.9б ПДР України та не був пристебнутий паском безпеки, чим порушив вимоги п.2.3.в ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП, частиною шостої статті 121 КУпАП та частиною п`ятою статті 121 КУпАП.

Позивачем надано фрагмент відеозапису його спілкування із працівниками поліції, на яких зафіксовано, що він вимагає від поліцейських докази вчинення ним адміністративних правопорушень.

Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 2.9 в) Правил дорожнього руху України водієві збороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною шостою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, серед іншого, за керування водієм транспортним засобом, неосвітленим номерним знаком.

Також, пунктом 9.9.б Правил дорожнього руху передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність та покарання, серед іншого, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.3.в Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачено покарання за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами у вигляді накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач не надав жодних доказів вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, які йому інкримінуються в оскаржуваній постанові.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № №338/1/17, висновки якого в силу ч.6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, вірними є висновки, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки із відповідними замірами тощо. Посилання на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як на беззаперечний доказ вчинення особою правопорушення є безпідставним, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У постанові Верховного Суду постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 висловлено правову позицію, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. ВС зазначив, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Відповідачем не додано жодних доказів, відеозаписів нагрудних камер поліцейських, пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за яке він притягнутий до відповідальності.

За таких обставин факт вчинення позивачем інкримінованих йому правопорушень є недоведеним, а тому постанова є протиправною та її слід скасувати, провадження по справі закрити.

Позов слід задовольнити лише в частині позовних вимог до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, зважаючи на те, що саме цей орган є суб`єктом владних повноважень, на який відповідно до положень ст.222КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення. Оскільки Підволочиський відділ поліції Головного управління поліції в Тернопільській області не є особою, яка повинна відповідати за позовом, в частині позовних вимог до нього слід відмовити.

В силу вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 210 грн. 20 коп. відповідно до квитанції від 04 вересня 2020 року №3427-1191-0962-5867 підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати на правову допомогу 3000 грн., які були ним сплачені відповідно до меморіальних ордерів від 17 серпня 2020 року на суму 1000 грн., 15 вересня 2020 року на суму 1000 грн., та 16 листопада 2020 року на суму 1000 грн., на підставі договору про надання правової допомоги від 17 серпня 2020 року та акту виконаних робіт №1 від 16 листопада 2020 року, який включає в себе 500 грн. за надання консультацій, 1000 грн. за підготовку позовної заяви та 1500 грн. за участь трьох судових засіданнях.

Відповідно до статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №301/1894/17, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути підтверджених 2500 гривень витрат на правову допомогу, а саме 500 гривень - консультації, узгодження правової позиції, отримання аналіз доказів наявних у сторони, подання запиту, 1000 грн. - підготовка позовної заяви, та 1000 грн. за участь в двох судових засіданнях. Зважаючи на те, що представник брав участь тільки в двох судових засіданнях, витрати на його послуги в третьому судовому засіданні в розмірі 500 грн. не підлягають до відшкодування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 77, 242, 244, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 7, 33, 245, 251, 268, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №409114 від 13 серпня 2020 року винесену поліцейським Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні позову до Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 210 грн. 20 коп. та 2500 гривень витрат на правову допомогу, разом - 2710 (дві тисячі сімсот десять) гривень 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмий апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідачі:

Підволочиський відділ поліції головного управління національної поліції України в Тернопільській області, Тернопільська область, Підволочиський район, вул. Галицького, 112, .

Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області, вул. Валова, 11, місто Тернопіль, 46001, .

Головуючий суддяВ. М. Позняк