Справа № 640/11852/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 листопада 2020 року справа №640/11852/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі по тексту відповідач, Приватний виконавець)

про 1) визнання протиправними дій відповідача щодо накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 , призначений для зарахування заробітної плати позивача при виконанні виконавчого провадження від 09 квітня 2020 року ВП №61778453;

2) зобов`язання відповідача зняти арешт з рахунку НОМЕР_1 , який належить позивачу

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність накладення арешту на рахунок, призначений для зарахування заробітної плати, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що стягнення на заробітну плату звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум та застосовується як крайній захід; рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати є рахунками зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/11852/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

Відповідачем надано до суду матеріали виконавчого провадження та відзив на позов, у якому зазначає про відповідність своїх дій вимогам чинного законодавства, оскільки в постанові про накладення арешту банківським установам, які виконують рішення виконавця, визначено порядок виконання з урахуванням обмежень, встановлених законодавством та зазначено про обов`язок банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою Приватного виконавця від 09 квітня 2020 року ВП №61778453 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» боргу у розмірі 17 480,00 грн.

Постановою Приватного виконавця від 09 квітня 2020 року ВП №61778453 про арешт коштів боржника, з метою своєчасного та фактичного виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» боргу у розмірі 17 480,00 грн., накладено арешт на кошти боржника, які містяться на відкритих рахунках в банківських установах, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках в банківських установах.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено Законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що законом заборонено арешт коштів, що перебувають на рахунках: а) із спеціальним режимом використання; б) спеціальних; в) інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому, у випадку надходження до банку, іншої фінансової установи, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів постанови про накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, відповідні фінансові установи зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову державного виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як зазначає позивач, Приватним виконавцем накладено арешт на рахунок, який використовується для виплати йому заробітної плати.

У свою чергу, в оскаржуваній постанові чітко визначено про накладення арешту на рахунки, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Таким чином, з огляду на приписи частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», Приватним виконавцем в оскаржуваній постанові встановлено обмеження щодо накладення арешту на рахунки, звернення стягнення на які заборонено законом.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення банком Приватного виконавця про відповідне цільове призначення рахунку позивача та повернення оскаржуваної постанови без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

При цьому, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що рахунок позивача № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» та/або кошти, які знаходяться на ньому, відносяться до рахунків (коштів), на які згідно вимог законодавства заборонено накладати арешт.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у державного виконавця не було підстав не накладати арешт на рахунок № НОМЕР_1 , оскільки він не є рахунком із спеціальним режимом використання та звернення стягнення на нього законом не заборонено.

Крім того, судом встановлено, що Приватний виконавець, постановою від 01 червня 2020 року ВП №6177845 закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 04 квітня 2020 року №6158, припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено протиправності дій з боку відповідача при виконанні виконавчого провадження ВП №61778453 в частині накладення арешту на рахунок UA5897197.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від судового збору та у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, офіс 71-А; ідентифікаційний код не відомо).

Суддя В.А. Кузьменко