Справа № 440/103/19
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 440/103/19

адміністративне провадження № К/9901/30251/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О. В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року

у справі № 440/103/19

за позовом ОСОБА_1

до Подільської районної у м.Полтаві ради

про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 440/103/19, предметом розгляду якої є:

- визнання протиправним та скасування рішення від 18 грудня 2018 року "Про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади голови Подільської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_1 ";

- визнання протиправним та скасування рішення від 18 грудня 2018 року "Про обрання голови Подільської районної у м. Полтаві ради";

- поновлення на посаді голови Подільської районної у м. Полтаві ради сьомого скликання з 19 грудня 2018 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року, залишеним без змін Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що позивач підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок Верховного Суду (Касаційного господарського суду) у подібних правовідносинах висловлений у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №914/921/18. У вказаній постанові зазначено «Встановивши, що рішення позачергових загальних зборів про перехід товариства на діяльність на підставі модельного статуту, оформлене протоколом № 23/04-18, не було підписано одним із учасників товариства - позивачем, суди дійшли висновку, що таке рішення не може бути підставою для державної реєстрації установчого документа товариства і, що внаслідок недотримання порядку прийняття такого рішення порушуються корпоративні права позивача. Дослідивши належним чином протокол реєстрації позачергових зборів, протокол позачергових загальних зборів № 23/04-18 від 23 квітня 2018 року, встановивши недоведеність відповідачем факту особистого голосування на зборах позивача (позивач брав участь у цих зборах та голосував через представника та у спосіб «проти» з всіх питання порядку денного, окрім першого), незазначення в протоколі позачергових загальних зборів № 23/04-18 від 23 квітня 2018 року дійсних обставин щодо участі та результатів голосування, господарські суди дійшли правильного висновку про порушення корпоративного права позивача на участь та голосування у позачергових загальних зборах 23 квітня 2018 року. »

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року № 910/17999/16 ; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року № 910/24257/16).

Верховний Суд наголошує, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Верховний Суд, проаналізувавши судове рішення, висновок, в якому, на думку скаржника, не було враховано судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, встановив, що вказаний висновок суду касаційної інстанції не стосується спору про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади голови районної у місті ради. Інших підстав касаційного оскарження скаржником не зазначено.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 440/103/19 за позовом ОСОБА_1 до Подільської районної у м.Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяО.В. Калашнікова