Справа № 520/14290/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 р.Справа № 520/14290/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 54)" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., повний текст складено 09.06.20 року) по справі № 520/14290/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Качанівська виправна колонія ( №54 ) " , Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 54)", третя особа: Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати відмову відповідачів у виплаті нарахованої ОСОБА_1 після звільнення компенсації за належні до видачі предмети речового майна відповідно до постанови КМУ від 14.08.2013 № 578 "Про затвердження порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" неправомірною;

- зобов`язати відповідачів виплатити на користь ОСОБА_1 не виплачену при звільненні грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 5 873.27 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України" (№54)" щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 5 873.27 грн.

Зобов`язано ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України" (№54)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 5 873 грн. 27 коп.

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)" (далі - відповідач 1), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не надано правової оцінки доводам відповідача, що підприємству законодавчо не встановлено функцію забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально - виконавчої служби України, кошти на придбання речового майна та виплату грошової компенсації за неотримане персоналом Державної кримінально - виконавчої служби речове майно з Державного бюджету України підприємству не виділяються.

Також вказує, що довідка про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна видана державною установою «Качанівська виправна колонія (№ 54)», яка жодного відношення до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)" не має, це різні юридичні особи. Жодних угод між ДП «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)» та державною установою «Качанівська виправна колонія (№ 54)» щодо забезпечення речовим майном працівників підприємства, які мають спеціальні звання та відносяться до персоналу Державної кримінально - виконавчої служби України не укладалось.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Державна установа «Качанівська виправна колонія (№ 54)» (далі - відповідач 2) та Північно-східне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - відповідач 3) надали відзиви на апеляційну скаргу, в якому просили рішення суду в частині залишення позову ОСОБА_1 без задоволення залишити без змін.

16.11.2020 від ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» та ДП «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)» надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою їх представника.

Разом з тим, доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду, зазначених в клопотанні про відкладення розгляду справи, відповідачами не надано.

Враховуючи ненадання відповідачами доказів в підтвердження обставин, на які посилаються у клопотанні про відкладення розгляду справи, можливість розгляду справи без надання пояснень представником відповідачів, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзивів на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що капітан внутрішньої служби Русанова О.В. з 06.11.1997 до 23.12.2016 проходила службу у Державній кримінально-виконавчій службі України, звільнена з посади старшого майстра цеху № 2 підприємства Качанівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 54) за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», що підтверджується трудовою книжкою, наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 208/ОС-16 від 23.12.2016(т. 1 а.с. 13,137).

Качанівською виправною колонією № 54 видано довідку № 2 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 14).

21.02.2017 позивач звернулась до підприємства Качанівської виправної колонії (№ 54) зі скаргою, в якій просила роз`яснити підстави невиплати належної їй грошової компенсації за невикористане речове майно (т. 1 а.с. 15).

06.03.2017 Державна установа «Качанівська виправна колонія (№ 54)» листом повідомила позивача, що в паспорті бюджетної програми на 2017 рік витрати на грошову компенсацію за неотримане речове майно не передбачені та запропонувало отримати у відділі інтендантського та комунально-побутового забезпечення Качанівської виправної колонії № 54 речове майно (т. 1 а.с. 16).

В подальшому позивач неодноразово зверталась до відповідачів з проханням виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Разом з тим, Державною установою «Качанівська виправна колонія (№ 54)», Північно-східним Міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, ДП «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)» відмовлено у виплаті грошової компенсації, оскільки Державна установа «Качанівська виправна колонія (№ 54)» не виплачувала грошове забезпечення позивачу під час проходження служби та виплати під час звільнення, а ДП «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)» не є бюджетною установою, тому здійснення таких виплат не передбачено (т. 1 а.с. 28-32)

Не погоджуючись із відмовою відповідачів у виплаті грошової компенсації, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на грошову компенсацію замість речового майна, неотриманого за час проходження служби, і таку компенсацію ДП «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)» повинно виплатити в повному обсязі, оскільки саме у цій установі позивач проходила службу та отримувала грошове забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV) особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Згідно з ст. 24 Закону № 2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 578 (далі - Порядок № 578).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 578 речове майно особистого користування є власністю осіб, яким воно видано, з моменту його отримання, крім осіб рядового і молодшого начальницького складу, що навчаються у навчальних закладах Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до п. 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно п. 23 Порядку № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку.

Відповідно до п. 60 Порядку № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що Порядок № 578, визначає два альтернативні способи забезпечення працівника кримінально-виконавчої служби, належним йому речовим майном у разі звільнення: особа має право отримати речове майно особистого користування, яке не видане йому на день звільнення, або отримати грошову компенсацію за таке майно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, їй було видано довідку № 2 від 17.01.2017 про виплату грошової компенсації за належні їй до видачі предмети речового майна, проте до цього часу виплата не здійснена.

Колегія суддів зазначає, що фактично відповідачами не заперечується право позивача на грошову компенсацію за не отримане речове майно, проте судом першої інстанції не вірно встановлено особу, до повноважень якої віднесено обов`язок здійснити таку виплату.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав належним відповідачем по справі ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№54)", оскільки ним звільнено позивача з посади, а тому саме цей орган має виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно.

Проте, колегія суддів зазначає, що вказані висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та спростовуються доказами наявними в ній.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач проходила службу в управлінні Державної пенітенціарної служби України в Харківській області, що підтверджується копією трудової книжки та наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 23.12.2016 (т. 1 а.с. 13, 137).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 № 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби України та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» (зі змінами) визначено ліквідувати, як юридичні особи публічного права, територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби за переліком згідно з додатком 1, серед яких є Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області та утворити, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Міністерства юстиції - Міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації за переліком згідно з додатком 2, зокрема створено Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (м. Харків).

Міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї Постанови, є правонаступниками територіальних органів Управління Державної пенітенціарної служби, які ліквідуються.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 № 48 «Про перейменування деяких територіальних органів Міністерства юстиції» Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції перейменовано у Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Згідно з п. 9 Порядку № 578 забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.

Відповідно до п. 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Таким чином, забезпечення речовим майном, а також виплата компенсації за його неотримання покладається на орган, в якому особа проходила службу, в даному випадку - це управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.

Враховуючи, що Північно-східне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції є правонаступником Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області, тому вказаний державний орган є особою, на яку покладається обов`язок щодо виплати компенсації позивачу за неотримане речове майно.

Натомість, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини, у зв`язку з чим помилково зобов`язав ДП «Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої служби України (№54)» здійснити вказану виплату.

Таким чином, належним відповідачем, який має виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримані предмети речового майна є саме Північно-східне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на звернення представника позивача щодо невиплати зазначеної компенсації, Північно-східне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції листами від 17.10.2018 та від 18.11.2019 повідомило, що ДП "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України" (№ 54)" як юридична особа не є бюджетною установою та коштів на здійснення видатків на забезпечення речовим майном або його компенсацію особам рядового і начальницького складу законодавством України, а також відпуск речового майна відповідно до Постанови № 578 йому не передбачено. Зазначило, що Північно-східним Міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції направлено запит до Міністерства юстиції України щодо отримання коштів на погашення заборгованості з виплати компенсації за належні до отримання предмети речового майна (а.с. 31, 41)

Проте, колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не має впливати на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату компенсації.

Реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Судом першої інстанції розглянуто справу за участю двоїх відповідачів, а саме : ДП "Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої служби України (№54)" та ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)".

Північно-східне Міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції приймало участь в справі як третя особа.

Відповідно до норм КАС України судом першої інстанції не проведено заміни первісного відповідача на належного та не залучено його до участі в справі в якості співвідповідача.

Колегія суддів зазначає, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Зазначена норма права вказує на те, що питання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення особи до участі у справі в якості співвідповідача може бути вирішене судом першої інстанції до ухвалення рішення у справі.

Залучення до участі у справі належного відповідача на стадії апеляційного провадження Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

З огляду на те, що позовні вимоги були заявлені позивачем до ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України" (№54)" та ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)", а отже до неналежного відповідача та судом першої інстанції розглянуто справу за участю не належного відповідача, а також враховуючи, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на залучення до участі у справі належного відповідача, колегія суддів вважає, що зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів, керуючись ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує також позицію Верховного Суду, що викладена у постанові 30.09.2019 у справі № 819/940/18 та зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє його права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, що є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 54)" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року по справі № 520/14290/19 скасувати в частині визнання протиправною відмову та зобов`язання Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України" (№54)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 5 873 грн. 27 коп.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 23.11.2020 року