Справа № 420/2380/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2380/20
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л.про відкриття виконавчого провадження АСВП №61499111 від 10.03.2020 року;

постанову про стягнення основної винагороди АСВП №61499111 від 10.03.2020 року;

постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження АСВП №61499111 від 10.03.2020 року;

постанову про арешт майна боржника АСВП №61499111 від 10.03.2020 року;

постанову про арешт коштів боржника АСВП №61499111 від 10.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. без достатніх на те правових підстав відкрила виконавче провадження АСВП №61499111, оскільки позивач не зареєстрований та не проживає в межах цього виконавчого округу, а також не має у м. Києві майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що у приватного виконавця не було доостатніх доказів на підтвердження того, що боржник за виконавчим написом нотаріуса, яким є позивач, проживає в м. Києві, а відтак, відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій відповідачем є протиправним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин у справі, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задовленні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що виконавче провадження відкрито із дотриманням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», за місцем проживання позивача у місті Києві, як то зазначено у виконавчому написі нотаріуса.

ОСОБА_1 та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Фактичні обставини справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. прийнято постанову про відкриття провадження ВП №61499111 з виконання виконавчого напису №2699, виданого 04.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» коштів у розмірі 11 070 грн. (а.с.11-12).

Цього ж дня приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № ВП №61499111 прийнято постанови: про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 1 107 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.,про арешт майна боржника та про арешт коштів божника (а.с.15-22).

Підставою для відкриття виконавчого провадження та послідуючого вчинення виконавчих дій слугувала заява представника за довіреністю ТОВ «Алекскредит» від 10.03.2020 року про примусове виконання виконавчого напису №2699, виданого 04.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» коштів у розмірі 11 070 грн.

У заяві зазначена адреса боржника: адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 та адреса проживання: АДРЕСА_1 .

У виконавчому написі №2699, виданому 04.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. також зазначено адреса реєстрації: АДРЕСА_2 та адреса проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи невідоме.

Винесення приватним виконавцем 10.03.2020 року постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому документі - виконавчому написі №2699 від 04.03.2020 року, виданому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колдейчиком В.В., зазначено місце реєстрації боржника - АДРЕСА_2 та адреса проживання - АДРЕСА_1 .

Тобто, у виконавчому документі нотаріусом було вказано, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 є місто Київ.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

В наявній в матеріалах справи заяві ТОВ «Алекскредит» про примусове виконання рішення також зазначено місце реєстрації боржника - АДРЕСА_2 та адреса проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 84).

Положення ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», на які послався суд першої інстанції, не вказують на обов`язок виконавця, у разі надходження виконавчого документу, перевіряти фактичне місце реєстрації чи проживання боржника.

Водночас, ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частина 1 ст.27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлює, що фізичні та юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, з огляду на положення зазначених норм права, саме стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.

Таким чином, в контексті спірних відносин, судова колегія приходить до висновку, що, отримавши від стягувача заяву та виконавчий документ, в яких адреса реєстрації боржника зазначена в м. Одесі, а фактичне місце проживання - в м. Києві, відповідач не мав повноважень для повернення виконавчого документу з підстав його пред`явлення не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

За таких обставин, враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не визначено обов`язку державного чи приватного виконавця перевіряти фактичне місцезнаходження боржника чи його майна до відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірність оскаржуваної постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності обов`язку у виконавця перевіряти фактичне місцезнаходження боржника, висловлена в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2019 року (справа №511/1342/17).

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61499111 було винесено відповідачем у відповідності до вимог ст.24, 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо постанов виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника, позивачем зазначено, що вони підлягають скасування внаслідок визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Жодних інших підстав їх протиправності позивачем не зазначено.

За приписами ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна (коштів) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Як свідчать матеріали справи, в заяві стягувача про примусове виконання виконавчого напису зазначено про накладення арешту на все рухоме майно, грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості.

В свою чергу, виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій він має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місцепроживання, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо).

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувані постанови про арешт коштів та майна боржника приватним виконавцем винесено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення про стягнення з нього суми боргу.

Відповідно ч. 1, 2 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з п.2 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Таким чином, приватний виконавець при винесенні постанов про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при винесенні вказаного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року - скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.