Справа № 813/92/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 813/92/17 пров. № А/857/8670/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України до якої приєднався Львівський апеляційний суд на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року, ухвалене судом у складі: головуючого судді Сидор Н.Т., суддів Потабенка В.А., Сасевича О.М. у м. Львові за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі № 813/92/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у якій просить суд скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року в справі № 813/92/17 та прийняти рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю, а саме:

- визнати неправомірною відмову Апеляційного суду Львівської області у листі від 14.12.2016 за №07.24/114/2016 про проведення нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги при звільнення з посади судді у відставку;

- визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення на 2016 рік фінансування Апеляційного суду Львівської області на здійснення виплат належної позивачу суми вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку та зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційного суду Львівської області на виплату вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку;

- зобов`язати Апеляційний суд Львівської області провести нарахування та виплату суми вихідної допомоги без сплати податку при звільненні у відставку позивача у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді.

У обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 зазначає те, що рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону № 2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Оскільки при розгляді адміністративної справи № 813/92/17 суд застосував положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, які вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), то, на думку заявника, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року належить скасувати і задовольнити адміністративний позов.

Заявник вважає, що рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020, яким визнано неконституційними положення закону, є виключною обставиною, яка має істотне значення для перегляду судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 813/92/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано Львівський апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, його оскаржила Державна судова адміністрація України, подавши апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

У обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначає, що суд першої інстанції невірно розтлумачив норми матеріального права щодо дії рішення Конституційного Суду України в часі та можливості перегляду за виключними обставинами рішення суду щодо правовідносин, які склались до прийняття Конституційним Судом України рішення про визнання певних правових положень неконституційними.

Вважає, що рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 01.02.1993 року позивач обраний народним суддею Галицького районного суду м. Львова.

Постановою Верховної Ради України від 16.03.2006 року позивача обрано суддею Апеляційного суду Львівської області.

Постановою Верховної Ради України № 1515-VІІІ від 08.09.2016 року «Про звільнення судді» позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

Наказом голови Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2016 року позивач виведений зі штату апеляційного суду. Стаж судді, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 5 місяців та 14 днів.

Позивач 07.12.2016 року звернувся до відповідачів із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, проте відповідачі відмовили у виплаті вихідної допомоги судді посилаючись на відсутність підстав для цього.

При звільненні з посади судді 08.09.2016 року ОСОБА_1 не виплачена вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді, що стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

У рішенні від 25.11.2019 року Львівський окружний адміністративний суд дійшов висновку про те, що на день звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Львівської області, у зв`язку із поданням заяви про відставку, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» була відсутня норма, яка б передбачала виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, а відтак у відповідача були відсутні правові підстави для виплати вихідної допомоги позивачу.

При цьому, суд зазначив, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким було виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (яка передбачала виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку), неконституційним у встановленому порядку визнаний не був.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі № 813/92/17 залишено без змін.

Рішення Львівського окружного адміністративного від 25.11.2019 року набрало законної сили 17.03.2020 року.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що перегляд судового рішення за виключними обставинами у зв`язку з застосуванням судом при вирішенні справи норм закону, які суперечать Конституції України, спрямований саме на виправлення судової помилки. За інших умов право особи ініціювати перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не можливо було б реалізувати, оскільки у будь-якому випадку ухвалення судового рішення передуватиме факту встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) правової норми або її окремого положення.

Крім того, норма пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, на думку суду першої інстанції, містить чіткі підстави, за наявності яких судовий спір може бути відновлено і остаточне судове рішення може бути переглянуто за виключними обставинами. Отже, встановивши, що у судовому спорі наявні вищезазначені підстави, особа може в великою долею вірогідності передбачати своє право подати відповідну заяву. При цьому, жодних посилань на взаємозв`язок та взаємозалежність такого права від дати ухвалення рішення Конституційним Судом України дана норма не містить. На основі цих міркувань, суд першої інстанції зробив висновок про задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною першою статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, який набрав чинності з 01.04.2014 року, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 136 виключено.

Статтею 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402- VIIІ, який набув чинності з 30 вересня 2016 року, відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, судді, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги при звільненні.

15.04.2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII виключено статтю 136, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15.04.2020 року.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 відновлено право суддів, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому не наділений повноваженнями не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка входить до складу палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, в постанові від 17.12.2019 року у справі № 808/2492/18, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, зазначив, що наявність рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки під час розв`язання спору. На час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення судом закон був чинним та підлягав застосуванню.

В постанові від 25.07.2019 року у справі № 804/3790/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, висловив правову позицію про те, що рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд і у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі № 822/2043/16.

Таким чином, підхід, сформований рішеннями Верховного Суду, не визнає права на перегляд за виключними обставинами судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, з тої причин, що на момент ухвалення судових рішень норма закону, згодом визнана неконституційною, була чинною.

Зважаючи на те, що Конституційний Суд України визначив, що підпункт 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність та не встановив ретроспективну дію рішення від 15.04.2020 року, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

У зв`язку з цим, на думку апеляційного суду, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 813/92/17 за виключними обставинами необхідно відмовити та залишити це рішення в силі.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, пунктом 1 частиною 4 статті 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального справа, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційні скарги необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України до якої приєднався Львівський апеляційний суд задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі № 813/92/17 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року за виключними обставинами відмовити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 813/92/17 залишити в силі.

Постанова за наслідками провадження за виключними обставинами може бути оскаржена в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 19.11.2020 року