Справа № 620/34/20
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 листопада 2020 року

Київ

справа №620/34/20

адміністративне провадження №К/9901/28547/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Хохуляка В.В.,

перевіривши касаційну скаргу Комунального підприємства «Ревна» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі №620/34/20 за позовом Комунального підприємства «Ревна» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Комунального підприємства «Ревна» (далі - скаржник), направлена до суду поштою 27.10.2020.

Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 20.07.2020, повний його текст складено того ж дня, відповідно останнім днем його оскарження було 19.08.2020, проте касаційну скаргу направлено до суду поштою лише 27.10.2020, тобто з пропуском строку встановленого для цього.

Комунальне підприємство «Ревна» заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що вперше касаційна скарга була подана 18.08.2020, проте ухвалою Верховного Суду від 09.09.2020 була повернута як така, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. При цьому, у касаційній скарзі окрім доводів про помилкове не застосування судом апеляційної інстанції Закон України від 16.01.2020 № 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон № 466-ІХ), містилися й доводи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм статті 109 ПК України без урахування висновку Верховною Суду, викладеного у постанові від 31.01.2020 року у справі №821/819/17 (касаційне провадження №К/9901/30949/18). Тому, на переконання скаржника, Верховний Суд не був позбавлений можливості відкрити касаційне провадження у цій справі.

Зазначає, що підприємство звернулось з позовом у грудні 2019 року, натомість, лише 23.05.2020 набрав чинності Закон № 466-ІХ, висновки Верховного Суду щодо застосування якого були відсутні, тому у первісній касаційній скарзі містилося посилання на постанову Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/1553/19. Станом на час подання касаційної скарги повторно Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі №160/1553/19. Разом з тим, 21.10.2020 Верховний Суд ухвалив постанову у справі №1.380.2019.001225, яку було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23.10.2020, після ознайомлення з якою (без зайвих зволікань) протягом майже доби було підготовлено і направлено касаційну скаргу повторно. Зауважує, що Комунальне підприємство «Ревна» з об`єктивних причин не могло змоги послатися на висновки Верховного Суду, викладені у цій постанові, а тому, враховуючи, що первинна касаційна скарга була подано в межах строку на касаційне оскарження, а реалізація права повторного звернення до касаційного суду відбулося без зайвих зволікань, просить поновити строк на касаційне оскарження.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, колегія суддів вважає їх неповажними з огляду на таке.

Судом встановлено, що вперше касаційну скаргу у цій справі Комунальне підприємство «Ревна» подало в межах строків, проте ухвалою Верховного Суду від 09.09.2020 її було повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Як вбачається з відомостей реєстраційної картки поштового повідомлення (провадження №К/9901/21009/20) ухвалу Верховного Суду від 09.09.2020 про повернення вперше поданої касаційної скарги у цій справі скаржником отримано 29.09.2020 (штрихкодовий ідентифікатор 913), проте, повторно касаційну скаргу направлено до суду поштою лише 27.10.2020, тобто майже через місяць після повернення первісної касаційної скарги, що свідчить про необґрунтоване зволікання з боку скаржника щодо повторного звернення до касаційного суду з цією касаційною скаргою.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Посилання на те, що до 21.10.2020 не було сформульовано висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм Закону № 466-ІХ, колегія суддів не може визнати як об`єктивну причину пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі, оскільки підстави для касаційного оскарження судових рішень передбачають і такий випадок, коли висновок Верховного Суду ще відсутній (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України), а тому скаржник не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу на цій підставі.

При цьому, посилання на те, що Верховний Суд не був позбавлений можливості самостійно відкрити касаційне провадження суперечать змісту процесуального закону, відповідно до якого суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, при вирішенні питання відкриття касаційного провадження суд обмежений підставами і викладеними на їх обґрунтування доводами, які містяться у касаційній скарзі, відповідно, зміст касаційної скарги має бути чітким, а обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Незмістовними є посилання скаржника на частину третю статті 341 КАС України, відповідно до якої суд не обмежений доводами та вимогами скарги у paзi необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Зазначене право суду касаційної інстанції не нівелює обов`язок скаржника викласти у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в обов`язковому взаємозв`язку iз посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження судового рішення.

Враховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, яка не залежить від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу повідомити суд про інші поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України в частині неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм Закону № 466-ІХ, висновок про застосування якого міститься у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №1.380.2019.001225, колегія суддів зазначає, що у цій справі відсутній висновок щодо правильного застосування цього Закону, а лише викладено позицію, що такий Закон має враховуватися до обставин тієї справи, яка була предметом розгляду касаційним судом, що і стало підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, 11.11.2020 Верховним Судом ухвалено постанову у справі №160/1553/19, у якій міститься відповідний висновок щодо застосування Закону № 466-ІХ, а тому скаржник має можливість надати свої доводи/заперечення щодо можливості врахування відповідного висновку у справі, у якій подано касаційну скаргу.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України в частині неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм статті 109 ПК України без урахування висновку Верховною Суду, викладеного у постанові від 31.01.2020 року у справі №821/819/17 (касаційне провадження №К/9901/30949/18), колегія суддів зазначає, що вони не узгоджуються з цією підставою.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, скаржник повинен зазначити взаємозв`язок із посиланням: 1) на норму матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) який саме висновок викладено у постанові Верховного Суду; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Скаржник зазначає, що судами не враховано висновок щодо застосування статті 109 ПК України, відповідно до якого необхідно враховувати, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежною виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вищенаведені приписи дають підстави для висновку про те, що саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням. З системного аналізу наведених положень вбачається, що для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за затримку реєстрації податкових накладних необхідно встановити причини, що зумовили допущення такого пропуску, та перевірити чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного виконання податкового обов`язку щодо своєчасної реєстрації таких документів.

Позивач пояснив суду причини несвоєчасної реєстрації податкових накладних, повідомив про вжиті ним заходи та надав відповідні докази.

Разом з тим, як у цій постанові, так і в інших (постанови від 14.08.2018 у справі №803/1583/17, від 30.01.2018 у справі № 815/2745/17, від 02.07.2019 у справі № 2340/3802/18, від 20.08.2019 у справі № 1640/3125/18), позиція Верховного Суду полягає в тому, що вчинення платником податків всіх залежних від нього дій для своєчасної реєстрації податкової накладної, яка не відбулась внаслідок протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень, від якого залежало забезпечення можливості належним чином виконати цей обов`язок, унеможливлюю притягнення такого платника податків до відповідальності.

У справі №821/819/17 підставою для задоволення позову стали встановлені судами обставини, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних була спричинена саме протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень - контролюючого органу.

Натомість, у цій справі, як зазначає сам позивач у касаційній скарзі, причиною несвоєчасної реєстрації податкових накладних стало те, що підприємство є збитковим, у нього були відсутні кошти для оплати реєстрації накладних (реєстрація платна) внаслідок боргів населення за водопостачання. Позивач вжив усіх заходів щодо стягнення заборгованості, щодо запобігання несвоєчасної реєстрації податкових накладних та найскорішого здійснення реєстрації. Застосовані ж санкції є непропорційними та не співрозмірними. Відповідачем не доведена пропорційність між застосованими заходами (застосованими штрафними санкціями) та переслідуваною метою (адже накладні зареєстровані до перевірки, суми податку включені до декларації, податкові зобов`язання сплачені).

Зазначене у своїй сукупності свідчить про відмінність правовідносин у справі, у якій подано касаційну скаргу, зі справою №821/819/17, що унеможливлює відкриття касаційного провадження в цій частині на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки відсутність подібності правовідносин зумовлює в подальшому закриття касаційного провадження, відкритого на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (пункт 5 частини першої статті 339 КАС України).

Посилання на висновки Верховного Суду щодо принципу офіційного з`ясування всіх обставин, який полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи, може свідчити про порушення судами норм процесуального права, якому кореспондує інша підстава для касаційного оскарження судових рішень - пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Натомість, посилання на цю підставу касаційна скарга не містить, а вимогами касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд (як це передбачено статтею 353 КАС України), а скасування судових рішення і ухвалення нового про задоволення позову, що передбачено статтею 351 КАС України.

Окрім посилання на норми Закону № 466-ІХ, які на переконання скаржника, помилково не були враховані судом апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не викладено, які саме обставини не були встановлені судами попередніх інстанцій, однак, які суттєво впливають на результат вирішення справи із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 353 КАС України.

Враховуючи, що відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням таких мотивів.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав вимог та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Отже, у випадку, якщо скаржник має на меті перегляд судового рішення саме на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, він має обґрунтувати подібність правовідносин і зазначити, який саме висновок суду апеляційної інстанції і щодо застосування якої норми права не відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу на необхідність врахування скаржником, що відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 329-330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Ревна» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі №620/34/20 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- вказати інші (поважні) причин пропуску строку на касаційне оскарження;

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі.

Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко В.В. Хохуляк