Справа № 826/4672/16
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4672/16 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

представника відповідача Поліщука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Кармазін О.А.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-збагачувальний комплекс "Донбасвуглепереробка" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетично-збагачувальний комплекс "Донбасвуглепереробка" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві (в подальшому замінено Окружним адміністративним судом міста Києва на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві), у якому просило:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2015 року;

- визнати податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2015 року із додатками такими, що подані товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» у день її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 19.01.2016.

Обґрунтовуючи позовну заяву ТОВ "Енергетично-збагачувальний комплекс "Донбасвуглепереробка" наголошувало на протиправності дій відповідача щодо відмови у прийнятті декларації з ПДВ за грудень 2015 року, оскільки у такій податковій декларації були зазначені усі необхідні обов`язкові реквізити, передбачені п. 48.3 Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року; зобов`язано Головне управлінням ДПС у м. Києві прийняти, зареєструвати та облікувати податкову декларацію з ПДВ за грудень 2015 року (із додатками), подану товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка», датою її фактичного надходження 19.01.2016 та враховувати її у складі податкової звітності цього звітності.

Не погоджуючись із таким рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2020 та прийняти рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що відмова у прийняті податкової звітності позивача за грудень 2015 року вмотивована недостовірністю на невідповідністю даних, зазначених в надісланих деклараціях.

19.10.2020 до суду апеляційної інстанції від ТОВ "Енергетично-збагачувальний комплекс "Донбасвуглепереробка" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві позивач вказує, що апеляційна скарга містить лише цитування норм Податкового кодексу України, та не містить жодних доводів, обґрунтувань щодо того, які саме норми матеріального та процесуального права були порушені судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2016 на адресу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетично-збагачувальний комплекс "Донбасвуглепереробка" надіслано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2015 року, яка отримана податковим органом 19.01.2016, про що, крім іншого, відповідачем не заперечується у листі від 22.01.2016 № 553/10/2656-68-62 (т. 1, а.с. 26, зворот).

Вказаним листом від 22.01.2016 № 553/10/2656-68-62 відповідачем відмовлено позивачу у прийнятті податкової звітності за грудень 2015 року, зокрема, у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість. Підставою для відмови у прийнятті податкової звітності слугувало те, що дані податкової декларації є недостовірними, у зв`язку з чим не вважаються податковою декларацією відповідно до вимог п. 48.7 ст. 48 ПК України.

28.01.2016 ТОВ "Енергетично-збагачувальний комплекс "Донбасвуглепереробка" звернулося з листом №1 до ДПІ у Голосіївському районі, в якому просило повідомити, які саме недостовірні дані зазначені ним в податковій декларації за грудень 2015 року.

Листом від 29.02.2016 № 1941/10/26500802 (т. 1, а.с. 20) Державна податкова інспекція у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомила позивача про те, що через недостовірність податкової адреси вказаної товариством у податковій декларації з ПДВ за грудень 2015 року поданий документ не може бути прийнятий, як податкова декларація.

Не погоджуючись в відмовою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві у прийнятті податкової декларації за грудень 2015 року позивач звернувся зі скаргою до ГУ ДФС у м. Києві, однак рішенням від 16.03.2016 № 6311/10/26-15-08-04-14 скаргу позивача залишено без розгляду, у зв`язку із пропуском строків звернення зі скаргою.

Вважаючи свої права порушеними, а дії посадових осіб Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації - протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відомості зазначені позивачем у податковій декларації за грудень 2015 року, зокрема, щодо місцезнаходження платника податку відповідають відомостям щодо його місцезнаходження, зазначених у реєстраційних даних такого платника податку, що свідчить про протиправність дій податкового органу відносно відмови у прийнятті такої податкової звітності.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакції чинній на виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п/п. 16.1.3. п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

При цьому, відповідно до п. 48.1 ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Пунктом 48.3 ст. 48 ПК України встановлено, що до обов`язкових реквізитів податкової декларації віднесено: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.7 ст. 48 ПК України встановлено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України).

Як передбачено п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з п. 49.11 ст. 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.

Отже, у податковій декларації в обов`язковому порядку повинно бути зазначено, зокрема, місцезнаходження платника податків такого платника податку який подає податкову звітність згідно з його реєстраційними документи, в протилежному випадку, у разі якщо податкова звітність складена з порушення вимог п. 48.3 ст. 48 ПК України така звітність не вважається податковою декларацією, у зв`язку з чим контролюючий орган повідомленням протягом п`яти робочих днів відмовляє у прийнятті такої звітності платника податків.

Як вже було встановлено колегією суддів, підставою для відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року слугувала недостовірність даних позивача у такій декларації щодо його місцезнаходження.

Разом з тим, перевіряючи вказані обставини колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що в податковій декларації ТОВ "Енергетично-збагачувальний комплекс "Донбасвуглепереробка" з ПДВ за грудень 2015 року (т. 1, а.с. 10) зазначено, що місцезнаходженням ТОВ «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» є: м. Київ, проспект Червонозоряний, 119, літера Х, оф. 23.

В той же час, згідно витягну з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01.12.2015 місцем знаходження позивача було: 03039, м. Київ, проспект Червонозоряний, 119, літера Х, оф. 23 (т. 1, а.с.22-24).

Тобто, відомості зазначені позивачем у податковій декларації за грудень 2015 року, зокрема, щодо місцезнаходження платника податку відповідають відомостям щодо його місцезнаходження, зазначених у реєстраційних даних такого платника податку, що свідчить про протиправність дій податкового органу щодо відмови у прийнятті такої податкової звітності.

Щодо посилання відповідача у запереченнях на позовну заяву про те, що податкова звітність подається виключно в електронній формі, то колегія суддів оцінює вказані доводи податкового органу критично, оскільки, по-перше, як вже було зазначено, підставою для відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року слугували, на думку відповідача, що викладені у листі від 29.02.2016 № 1941/10/20500802 (т. 1, а.с.20) недостовірні відомості щодо місцезнаходження позивача, проте у згадуваному листі податковий орган жодного разу не звертає увагу позивача на те, що податкова звітність подається виключно в електронному вигляді.

По-друге, надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним у запереченнях відносно подання звітності виключно в електронному вигляді, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з абз. 3 п. 49.4 ст. 49 ПК України у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Отже, у разі розірвання податковим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків до складання нового договору має право подавати податкову звітність за відповідний період шляхом надсилання такої звітності поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

В той же час, колегія суддів зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.04.2017 по справі № 826/76/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» задоволено, зокрема, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з одностороннього припинення Договору про визнання електронних документів № 191220141 від 19.12.2014 (реєстраційний номер ).

Тобто, рішенням суду у справі № 826/76/16 визнано протиправними лії ДПІ у Голосіївському районі щодо одностороннього припинення з ТОВ Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» договору про визнання електронних документів № 191220141 від 19.12.2014.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зважаючи на те, що ДПІ у Голосіївському районі в односторонньому порядку розірвало договір про визнання електронних документів № 191220141 від 19.12.2014, укладений між ТОВ «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» та ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві позивач у відповідності до п. 49.3 та абз. 3 п. 49.4 ст. 49 ПК України мав право на подання податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року до податкового органу шляхом надсилання останньої поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

Таким чином, підсумовуючи викладені обставини у сукупності, в контексті викладених норма права, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року та, як наслідок, вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві визнати податкову декларацію з ПДВ за грудень 2015 року із додатками такими, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» днем її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 19.01.2016.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та правомірності рішення суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії (бездіяльність) чи рішення. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийнятого спірного рішення.

Проте, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві в апеляційній скарзі обмежилося лише викладом обставин та норм права, проте не обґрунтувало у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що саме не було досліджено судом першої інстанції, чи в чому полягає невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А. Б. Парінов

О. О. Беспалов