Справа № 640/21646/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В.,

Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 16.11.2018 №2620 "Про результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані, зокрема, тим, що скасування акта суб`єкта владних повноважень з формальних підстав не забезпечує дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Разом з цим, апелянт акцентує увагу, що порушення Національним агентством строку, визначеного Порядком № 56 не вплинуло на зміст прийнятого рішення, яке за своєю суттю є законним та обґрунтованим. Також, апелянт вказує що судом першої інстанції не було надано належного правового обґрунтування щодо фактів умисного декларування позивачем недостовірних відомостей, зокрема, щодо відображення позивачем відомостей про: об`єкти нерухомості, транспортні засоби, доходи та видатки за 2017 рік. Крім того, апелянт зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо неврахування Національним агентством письмових пояснень позивача щодо відомостей вказаних ним у декларації за 2017 рік., а також про те, що Національним агентством було помилково застосовано ЗУ «Про державний бюджет», оскільки в даному випадку відповідач керувався прожитковим мінімумом для працездатних осіб встановлених на день подання позивачем декларації, а надані декларантом пояснення не спростовували встановлених відповідачем обставин, а тому правомірно не були прийняті до уваги. Наголошує, що оскаржуване рішення не порушує прав та інтересів позивача та не спричиняє для нього негативних наслідків.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Розглянувши клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, колегія суддів, керуючись приписами п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

09 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання апелянта про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що внаслідок прийняття 27 жовтня 2020 року Конституційним Судом рішення № 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20) відпали правові підстави для перевірки судом правомірності прийнятого Національним агентством рішення стосовно повної перевірки декларації позивача, а оскаржуване позивачем рішення не зумовлює у подальшому для нього виникнення будь-яких прав та обов`язків. Таким чином, апелянт вважає, що оскаржуване позивачем рішення не може бути предметом спору, а даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши вказане клопотання апелянта, колегія суддів не вбачає правових підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 91 ЗУ «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, спірні правовідносини виникли станом на 16.11.2018 (дата прийняття оскаржуваного рішення), а рішення Конституційного Суду України, на яке посилається апелянт у клопотанні про закриття провадження у справі, прийнято 27.10.2020, тобто майже через два роки після виникнення спірних правовідносин. Отже, з наведеного вбачається, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду з даним позовом та на час вирішення даного спору судом першої інстанції норми законодавства, що були визнані рішенням Конституційного Суду України № 13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року неконституційними, були чинними та підлягали застосуванню та відповідно створювали юридичні наслідки для позивача.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Аналогічна правова норма регламентована ст.5 КАС України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Тобто, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що саме позивач, звертаючись до суду з позовною заявою вирішує, чи порушуються його права, свободи та інтереси рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, а суд за результатом розгляду справи вирішує чи є ці доводи обґрунтованими та чи підлягають захисту судом порушені права, свободи та інтереси особи, яка звернулась до суду. Водночас, нормами чинного законодавства не передбачено права відповідача вирішувати чи може бути оскаржуване позивачем рішення предметом спору та чи порушуються права, свободи та інтереси останнього таким рішенням.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Водночас, апелянтом у клопотанні про закриття провадження у справі з наведеної підстави не вказаного жодних обґрунтованих доводів, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку відмовити у задоволенні клопотання апелянта про закриття провадження у справі з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини є суб`єктом декларування, як посадова особа юридичної особи публічного права.

На виконання вимог Закону України "Про запобігання корупції", 29.03.2018 року позивачем була подана щорічна декларація за 2017 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 18.05.2018 № 951 "Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік" вирішено, зокрема, провести повну перевірку декларації, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини за 2017 рік.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.07.2018 № 1388 продовжено строк проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік з 18.07.2018 на 30 календарних днів.

У межах даної перевірки позивачу було направлено лист від 24.05.2018 №41-01/23157/18 з проханням надати пояснення та/або копії підтверджуючих документів щодо власності, оренди чи іншого права користування, а саме: розділу 3 "Об`єкти нерухомості", розділу 6 "Цінне рухоме майно - транспортні засоби", розділу 11 "Доходи, у тому числі подарунки", розділу 14 "Видатки та правочини суб`єкта декларування" декларації за 2017 рік. Відповідь на вказаний запит позивачем надано листом від 14.06.2018 з копією підтверджуючих документів.

За результатами здійснення вказаної перевірки відповідачем 16.11.2018 прийнято рішення № 2620, яким встановлено, що суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік зазначив недостовірні відомості про: тип посади, у зв`язку з якою виник обов`язок подавати декларацію; дату набуття та вартість на дату набуття у власність членом сім`ї (дружиною) об`єкта нерухомого майна (житловий будинок); кадастрові номери земельних ділянок, які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності; а також не відобразив відомості про об`єкти нерухомого майна на праві користування члена сім`ї (доньки) та об`єкт нерухомості, що перебував у нього в користуванні; ідентифікаційні номери транспортних засобів, які належать йому на праві власності; коригування та вартість на дату набуття у власність, а також не відобразив відомості про транспортний засіб, який належить йому на праві власності; отримані ним доходи, розміри правочинів, на підставі яких у нього набуто та припинено право власності на рухоме майно, чим не дотримав вимоги п.п. 2, 3, 7 та 10 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції"; недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1726 Кодексу про адміністративні правопорушення. Точність оцінки задекларованого у розділі 6 "Цінне рухоме майно - транспортні засоби" декларації активу не відповідає даним, отриманим з наявних джерел, чим порушено вимоги ч.5 ст.46 Закону України "Про запобігання корупції".

Разом з тим, вказаним рішенням було доручено уповноваженій особі відповідача повідомити суб`єкта декларування ОСОБА_1 про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік з достовірними відомостями.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням позивач звернувся за захистом порушених прав, свобод та інтересів до суду з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Національним агентством з питань запобігання корупції порушено строки винесення рішення від 16.11.2018 року №2620 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини", що є самостійною підставою для визнання останнього протиправним та, відповідно, його скасування. Крім того, за результатом розгляду справи судом першої інстанції було встановлено невідповідність висновків контролюючого органу, викладеним в оскаржуваному рішенні, дійсним обставинам справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 16.11.2018 №2620 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік" та скасування останнього.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та з урахуванням клопотання апелянта про закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає про таке.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1700).

Відповідно до приписів частини першої статті 50 вказаного Закону повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції" визначено Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", затвердженим рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56 (далі - Порядок № 56).

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку №56 визначено, що НАЗК під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які підлягають декларуванню відповідно до статті 46 Закону.

За змістом пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56 повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників Підрозділів.

Рішення про проведення перевірки має містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), та визначену Законом підставу для повної перевірки, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 56 початком здійснення повної перевірки декларації є наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки робочий день.

Пунктом 12 Порядку №56 передбачено, що повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до:

1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань;

2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку №56 за результатами проведення повної перевірки декларації НАЗК приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Відтак, з аналізу змісту вищевикладених правових норм Закону № 1700 вбачається, що повна перевірка декларації передбачає такі дії НАЗК:

1) прийняття рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 розділу ІІІ;

4) направлення суб`єкту декларування листа з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації;

5) прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Разом з цим, вказаними нормами законодавства імперативно встановлено, що початком проведення перевірки є день, наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки, а останнім днем, яким закінчується перевірка - день прийняття рішення про її результати. Термін проведення такої перевірки становить 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки та лише у виняткових випадках за наявності законних підстав може бути продовжений до 90 днів. При цьому, колегія суддів зауважує, що будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларацій поза межами визначеного Порядком №56 строку законодавством не передбачено.

З огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, судом встановлено, що повна перевірка відповідачем декларації, поданої позивачем, повинна була тривати з 19.05.2018, тобто з наступного дня після прийняття відповідачем рішення від 18.05.2018 № 951 "Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" та закінчитися 19.08.2018 з урахуванням рішення від 13.07.2018 №1388 "Про продовження строку повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування".

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи оскаржуване рішення лише 16.11.2018 відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства та протиправно прийнято рішення про результати повної перевірки декларації позивача за 2017 рік поза межами визначеного законодавством 90-денного строку.

Таким чином, судовою колегією встановлено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Національним агентством з питань запобігання корупції порушено строки винесення рішення від 16.11.2018 року №2620 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини", що є самостійною підставою для визнання останнього протиправним та, відповідно, його скасування.

Разом з цим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що порушення встановленого законодавством строку є формальним та не свідчить про протиправність прийнятого НАЗК рішення по суті з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статей 48 та 50 Закону № 1700 проведення перевірки декларації особи НАЗК повинне здійснювати згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною Порядком №56, яка встановлює чітку послідовність дій НАЗК щодо проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для визнання їх протиправними.

У постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19 Верховний Суд залишаючи без задоволення касаційну скаргу НАЗК в аналогічному спорі зазначив, що таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.

Щодо інших доводів апелянта, викладених у апеляційній скарзі, то колегія суддів зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: пункту 14 розділу III Порядку № 56, статей 48 та 50 Закону № 1700-VII, частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи суб`єкта владних повноважень не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: Г.В. Земляна

О.В. Карпушова