Справа № 460/6814/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2020 року м. Рівне №460/6814/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 відомостей які містяться у трудовій книжці від 22.07.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 відомості які містяться у трудовій книжці від 22.07.1992, а саме період навчання в Берестечківському СПТУ-27 Волинської області з 01.09.1989 по 30.06.1992; період роботи на посаді швачки в МII "Маяк" з 22.07.1992 до 01.12.1995; період роботи в КСГП "Хлібороб" Млинівського району з 15.01.1996 до 20.03.2003; період перебування на обліку в Млинівському районному центрі зайнятості з 04.04.2003 до 24.03.2004; період трудової діяльності в Довгошиївській сільській раді з 26.04.2004 до 11.08.2004;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, викладену в листі від 02.07.2020 № 465;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з часу звернення за її призначенням, тобто з травня 2020 року.

Мотивуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що у травні 2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності. Проте, пенсійний орган відмовив у призначенні такої пенсії з підстав недостатності у позивача стажу роботи. Так, 05.06.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило їй про можливу відмову у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відомості, що містяться у трудовій книжці не можуть бути враховані до трудового стажу через її невідповідність вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 №162. Листом від 02.07.2020 відповідач повідомив їй про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, з огляду на те, що з відповіді Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів територіальних громад сіл, селищ і міст Ківерцівського району Волинської області" було встановлено, що зарахування до стажу періоду роботи за 1992-1995 роки в МП "Маяк"є неможливим, так, як згідно документів з кадрових питань по МП "Маяк" прізвище позивача не значиться. На переконання позивача, наявність необхідного для призначення пенсії по інвалідності стажу роботу повністю підтверджена записами в її трудовій книжці, відповідальність за ведення якої покладено на роботодавця, а тому відмова пенсійного органу у призначенні такої пенсії є протиправною. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 21.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що відомості, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 , не можуть бути враховані до її страхового стажу, оскільки трудова книжка не відповідає вимогам та заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях №162 від 20.06.1974. Вказував, що на титульній сторінці трудової книжки позивача відсутня печатка та дата народження. Крім того, відповідач зазначив, що до загального стажу не було зараховано період трудової діяльності позивача в Довгошиївській сільській раді з 26.04.2004 до 11.08.2004, оскільки такий не підтверджений відповідною довідкою. Згідно з отриманою відповіддю від Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів територіальних громад сіл, селищ і міст Ківерцівського району Волинської області" зарахування до стажу періоду роботи позивача з 22.07.1992 по 01.12.1995 в МП"Маяк" є неможливим, оскільки згідно документів з кадрових питань по МП "Маяк" прізвищепозивача не значиться. З урахуванням наданих документів відповідач вказував, що стаж позивача становить 07 років 01 місяць. Отже, позивач не набула права на призначення пенсії по інвалідності відповідно ЗаконуУкраїни "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу 10 років. Просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.53-55).

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на таке.

Судом встановлено і не є спірним у справі, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 3 групи (а.с.7, 20, 21).

22.05.2020 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила розглянути і допомогти вирішити питання по трудовій книжці про зарахування їй стажу по інвалідності (а.с.60).

Листом від 09.06.2020 за №5927-5810/С-02/8-1700/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача, що з огляду на те, що ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності у віці 45 років, то для призначення пенсії їй необхідно мати 10 років страхового стажу. Вказав, що для визначення страхового стажу позивач надала копії документів: трудової книжки, довідки про роботу в колгоспі, диплому, свідоцтв про народження дітей. Зазначено, що відомості, які містяться в трудовій книжці, не можуть бути враховані до її страхового стажу, оскільки трудова книжка не відповідає вимогам та заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях № 162 від 20.06.1974. На титульній сторінці трудової книжки позивача відсутня печатка та дата народження. З урахуванням відомостей, які містяться у довідці про роботу в колгоспі та свідоцтв про народження дітей страховий стаж позивача становить 07 років 01 місяць. Також вказаним листом позивача повідомлено, що Млинівським відділом обслуговування громадян направлено запит від 28.05.2020 до Комунальної установи об`єднаного трудового архіву м. Ківерці Волинської області для підтвердження періоду роботи позивача з 22.07.1992 по 01.12.1995 в МП "Маяк". Після надходження відповіді буде розглянуто можливість зарахування до стажу періоду роботи в МП "Маяк". Вказано, що про наслідки розгляду позивача буде повідомлено додатково (а.с.8).

Листом від 02.07.2020 №465 пенсійний орган повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно з отриманої відповіді №15/02-18 від 23.06.2020 від Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів територіальних громад сіл, селищ і міст Ківерцівського району Волинської області" стосовно підтвердження роботи позивача в МП "Маяк", зарахування до стажу періоду за 1992 - 1995 роки є неможливим, так, як згідно документів з кадрових питань по МП "Маяк" її прізвище незначиться. За наведеного зазначено, що право на призначення пенсії по інвалідності у ОСОБА_1 відсутнє, так,як з урахуванням відомостей, які містяться у довідці про роботу в колгоспі та свідоцтв про народження дітей її стаж становить 07 років 01 місяць (необхідний стаж для призначення пенсії 10 років) (а.с.9).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо зарахування до її страхового стажу періодів роботи, що зазначені в трудовій книжці, а також з відмовою у призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

Частиною 1 статті 30 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.32 вказаного Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема, від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Як встановлено судом, позивачу встановлено 3 групу інвалідності у віці 45 років, а тому для призначення пенсії по інвалідності їй необхідно мати 10 років страхового стажу.

Згідно з вимогами ст.62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

У трудовій книжці ОСОБА_1 від 22.07.1992 (а.с.10-11, 27-44) містяться наступні записи:

- запис №1 за період з 01.09.1989 по 30.06.1992 про навчання позивача в Берестечківському СПТУ-27 Волинської області, виконаний на підставі диплому НОМЕР_1 ;

- запис № 2 від 22.07.1992, виконаний на підставі наказу №82 від 22.07.1992, про прийняття позивача в МП "Маяк" на посаду швачки;

- запис № 3 від 19.10.1992, виконаний на підставі наказу №2 від 19.10.1992, про переведення в СП "Маяк-Адамс";

- запис №4 від 10.03.1994, виконаний на підставі наказу № 33 від 10.03.1994, про переведення позивача на швачку фірми "Маяк";

- запис №5 від 01.12.1995, виконаний на підставі наказу №44 від 30.11.1995, про звільнення позивача з роботи в зв`язку з ліквідацією підприємства ст. 40 КЗпП України;

- запис №6 від 15.01.1996, виконаний на підставі наказу №6 від 17.01.1996, про прийняття на роботу в швейний цех КСГП "Хлібороб"Млинівського району;

- запис №7 від 29.12.1999, виконаний на підставі наказу №4 від 29.12.1999, КСГП "Хлібороб" Млинівського району Рівненської області реформовано в СК "Хлібороб";

- запис № 8 від 20.03.2003, виконаний на підставі наказу № 18 від 20.03.2003, про звільнення з роботи в СК "Хлібороб" за згодою сторін;

- запис №9 від 04.04.2003, виконаний Млинівський районним центром зайнятості, про призначення виплати допомоги по безробіттю;

- запис №10 від 24.03.2004, виконаний Млинівський районним центром зайнятості про припинення виплати допомоги по безробіттю;

- запис №11 від 26.04.2004, виконаний на підставі розпорядження Довгошиївської сільської ради №22 від 23.04.2004, про прийняття на роботу соціальним працівником;

- запис №12 від 25.05.2004, виконаний на підставі розпорядження Довгошиївської сільської ради № 30 від 25.05.2004,про звільнення з роботи, у зв`язку із закінчення строку трудового договору;

- запис №13 від 01.06.2004, виконаний на підставі розпорядження Довгошиївської сільської ради № 35 від 28.05.2004, про прийняття на роботу соціальним працівником;

- запис №14 від 30.06.2004, виконаний на підставі розпорядження Довгошиївської сільської ради № 43 від 29.06.2004,про звільнення з роботи, у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

- запис №15 від 12.07.2004, виконаний підставі розпорядження Довгошиївської сільської ради № 44 від 09. 07.2004,про прийняття на роботу соціальним працівником;

- запис №16 від 11.08.2004, виконаний на підставі розпорядження Довгошиївської сільської ради №31 від 11.08.2004,про звільнення з роботи у зв`язку із закінчення строку трудового договору.

Як встановлено судом та підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву, до загального стажу роботи позивача зараховано: період навчання позивача в Берестечківському СПТУ-27 Волинської області з 01.09.1989 по 30.06.1992; з 02.12.1995 - 02.06.1998 - згідно свідоцтв про народження дітей; відповідно до довідки від 15.01.2020 №34, враховуючи кількість вироблених трудоднів, період роботи в КСГП "Хлібороб" Млинівського району: 01.01.1999-31.12.1999 - 51 труд., 01.01.2000-31.12.2000 - 15 труд., 01.01.2001-31.12.2001 - 162 труд., 01.01.2002 - 31.12.2002 - 18 труд., 01.01.2003-31.03.2003 - 4 труд.; період перебування на обліку в Млинівському районному центрі зайнятості з 04.04.2003до 24.03.2004.

Не зараховано до загального стажу період трудової діяльності в Довгошиївській сільській раді з 26.04.2004 до 11.08.2004, оскільки такий не підтверджений відповідною довідкою. Також відповідачем до стажу не зараховано період роботи позивача з 22.07.1992 по 01.12.1995 в МП "Маяк", оскільки згідно з отриманою відповіддю від Комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів територіальних громад сіл, селищ і міст Ківерцівського району Волинської області" прізвище позивача по МП "Маяк" не значиться.

З урахуванням наданих документів відповідач вважав, що стаж позивача становить 07 років 01 місяць. Отже, позивач не набула права на призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу 10 років.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем при обрахунку стажу роботи ОСОБА_1 не було враховано її трудову книжку від 22.07.1992.

Фактичною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи згідно записів у трудовій книжці, слугувала невідповідність такої трудової книжки вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях № 162 від 20.06.1974, а саме: на титульній сторінці трудової книжки позивача відсутня печатка та дата народження.

Оцінюючи доводи відповідача щодо не врахування трудової книжки позивача при обчисленні її стажу, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Станом на час початку ведення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п.1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Пунктом 18 Порядку № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Суд зауважує, що записи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому, суд вважає, що відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Водночас, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637;3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення);4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;5) документи, які засвідчують особливий статус особи;6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Положеннями п.1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

При цьому, пунктами 1, 2, 3 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Окремо суд наголошує, що відповідач, повідомляючи про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії по інвалідності, не ставить під сумнів правильність записів про періоди її роботи, зазначені в трудовій книжці.

Враховуючи, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Отже, із наведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача врахувати при обчисленні стажу трудову книжку позивача є протиправною.

Суд оцінюючи допустимість трудової книжки позивача як доказу в підтвердження її страхового стажу враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Таким чином, відповідач діяв не у спосіб та не на підставах, що передбаченні чинним законодавством України.

При цьому, як встановлено судом з матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила вирішити питання про зарахування стажу по інвалідності, а не з заявою про призначення пенсії.

Листами від 09.06.2020 та від 02.07.2020 відповідач повідомив, що при обрахунку страхового стажу відомості, які зазначені в її трудовій книжці, не можуть бути враховані, зокрема, вказав про незарахування до її стажу періоду роботи в МП "Маяк" з 22.07.1992 по 01.12.1995 та відсутність права на призначення пенсії по інвалідності. Вказав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 07 років 01 місяць. Про незарахування до страхового стажу інших періодів відповідачем у відповідних листах не вказано.

У контексті наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється вирішення питання про можливість призначення пенсії ОСОБА_1 , а перевіряється виключно законність дій та рішення органу пенсійного фонду про відмову в зарахуванні до стажу позивача періоду її роботи в МП "Маяк" з 22.07.1992 по 01.12.1995, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, і як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.

Тому, суд, враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача в МП "Маяк" з 22.07.1992 по 01.12.1995, зазначеного у її трудовій книжці від 22.07.1992.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №752/20012/16-а, від 12.06.2018 у справі № 800/248/17, від 12.02.2019 у справі №825/1602/17 та від 05.03.2019 у справі №2040/6320/18.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у спосіб, який просить позивач, оскільки зобов`язання відповідача призначити їй пенсію, свідчить про перебирання судом повноважень суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі), до компетенції якого, віднесено розгляд саме заяви про призначення пенсії.

Визначаючись щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд також зазначає, що оскільки процедура вирішення питання про призначення пенсії не закінчена, відтак суд не може обрати спосіб захисту визначений позивачем.

У той же час, приписи абз.2 ч.4 ст.245 КАС України визначають, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених права позивача є як визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування при обчисленні страхового стажу позивача періодів, зазначених у її трудовій книжці, так і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області врахувати при обчисленні страхового стажу трудову книжку позивача від 22.07.1992, а саме: період роботи з 22.07.1992 по 01.12.1995 в МП "Маяк".

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі "RuizTorija v. Spain" статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що відповідач повинен доводити правомірність своїх рішення, дій чи бездіяльності. Водночас, позивач не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваних дій належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то суд вказує, що відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оригінал квитанції про сплату судового збору знаходиться в матеріалах справи (а.с.6).

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неврахування при обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 її трудової книжки від 22.07.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області врахувати при обчисленні страхового стажу трудову книжку ОСОБА_1 від 22.07.1992, а саме: період її роботи в МП "Маяк" з 22.07.1992 по 01.12.1995.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 листопада 2020 року.

Суддя С.А. Борискін