Справа № 300/453/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 300/453/20 пров. № А/857/9811/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Матковської З. М.,

суддів - Бруновської Н.В., Довгої О.І.

при секретарі судового засідання - Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі №300/453/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

головуючий суддя першої інстанції - Матуляк Я.П.

час ухвалення - справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження

місце ухвалення - м. Івано - Франківськ

дата складання повного тексту - 08.07.2020

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування наказу від 30.01.2020 року за № 3-к, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно винесено наказ про звільнення позивача з посади начальника відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту РДА №3-к від 30.01.2020. Позивач вважає, що таке рішення відповідача суперечить вимогам статей 40, 42, 492 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України), оскільки позивачу не запропоновано рівнозначну посаду, що позбавило скористатись переважним правом залишення на роботі. Також позивач вказує на те, що про своє звільнення дізналась безпосередньо в день звільнення - 31.01.2020. За наявності таких порушень трудового законодавства, допущених суб`єктом призначення при зміні організації структури органу державної влади та скорочення чисельності/штату працівників райдержадміністрації, позивач просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із судовим рішенням не погоджується, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема апелянт вказує на те, що відповідачем в порушення ст. 49-2 КЗпП України, позивача персонально не попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до вказаного вивільнення; відповідачем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі та не запропоновано вакантної посали, що була наявна на час звільнення.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, позивач апеляційну скаргу підтримала з підстав, наведених у скарзі, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Крім того зазначила, що відділ міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту райдержадміністрації з 01.02.2020 року відсутній в структурі та штатному розписі Надвірнянської РДА, при цьому, повноваження відділу в частині молоді та спорту додано до Відділу культури, молоді та спорту, який є структурними підрозділом райдержадміністрації зі статусом юридичної особи публічного права, керівник якого самостійно здійснює добір кадрів, призначає та звільняє з посад в порядку передбаченому законодавством про державну службу працівників відділу, присвоює їм ранги державної служби, заохочує та притягує до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що починаючи з 25.03.2004 позивач в порядку переводу призначена на посаду інженера з охорони праці відділу культури Надвірнянської РДА, з 2004 працювала у відповідача на різних посадах державної служби та, зокрема, з 06.05.2019 по 31.01.2020 на посаді начальника відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту Надвірнянської РДА.

У відповідності до розпорядження Надвірнянської РДА за №329 10.12.2018 визначена структура відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту - кількість штатних одиниць по відділу складала 3 одиниць, з яких: начальник відділу - 1, головний спеціаліст - 2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 за №926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №746», а також у зв`язку із внесенням змін до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» від 25.03.2014 за №91, в межах адміністративно-територіальної одиниці «Івано-Франківська область» передбачено зменшення граничної чисельності працівників районних державних адміністрацій з 1812 до 1261 одиниць, в тому числі апаратів райдержадміністрацій з 424 до 196 одиниць.

Враховуючи наведені зміни, пунктами 2 та 3 розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 22.11.2019 за №418-к «Про деякі питання діяльності районних державних адміністрацій» рекомендовано районним державним адміністраціям визначити, керуючись статтею 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», граничну чисельність працівників відповідних РДА та керуючись постановами Кабінету Міністрів України від 18.04.2012 №606 і від 12.03.2005 №179, вжити заходів з оптимізації і впорядкування структури районних державних адміністрацій, затвердити структуру апарату і структурних підрозділів у межах визначеної граничної чисельності працівників та здійснити реорганізаційні заходи згідно з чинним законодавством.

На виконання вищезазначеного розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Надвірнянською РДА 26.11.2019 винесено розпорядження за №307 «Про затвердження структури районної державної адміністрації» згідно із яким, серед іншого, визначено граничну чисельність РДА у кількості 103 одиниці, в тому числі апарат - 14 одиниць, затверджено структуру та штатну чисельність апарату і структурних підрозділів РДА згідно із додатками, установлено попередити працівників про наступне вивільнення, керівникам структурних підрозділів зі статусом юридичної особи публічного права здійснити реорганізаційні заходи та внести відповідні зміни і подати на затвердження структуру, штатні розписи, положення підпорядкованих підрозділів та переглянути посадові інструкції працівників.

Наказом керівника апарату відповідача від 28.11.2018 за №6 зобов`язано начальника відділу управління персоналом апарату районної державної адміністрації відповідно до статті 492 Кодексу законів про працю України та статті 43 Закону України «Про державну службу» попередити персонально працівників апарату та структурних підрозділів РДА без статусу юридичної особи публічного права у зв`язку із скороченням чисельності та штату, зміни структури та штатного розпису, реорганізації структурних підрозділів про наступне вивільнення, зміну істотних умов державної служби або зміну істотних умов праці.

Згідно зі додатком до наказу керівника апарату Надвірнянської РДА від 28.11.2019 за №6, начальника відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту Богославець Х.І. 29.11.2019 повідомлено про наступне її звільнення згідно з Законом України «Про державну службу» та Кодексом законів про працю України, що підтверджується власним підписом останньої.

Додатком 1 до розпорядження Надвірнянської РДА від 26.11.2019 за №307 «Про затвердження структури районної державної адміністрації» встановлено, що структура райдержадміністрації включає: апарат РДА (гранична чисельність штатних одиниць 14), управління соціального захисту населення (гранична чисельність штатних одиниць 52), управління фінансів (гранична чисельність штатних одиниць 7), управління надання адміністративних послуг (гранична чисельність штатних одиниць 8), службу у справах дітей (гранична чисельність штатних одиниць 5), відділ освіти (гранична чисельність штатних одиниць 3), архівний відділ (гранична чисельність штатних одиниць 2), відділ економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства (гранична чисельність штатних одиниць 3), сектор міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту (гранична чисельність штатних одиниць 2), сектор архітектури, містобудування, містобудівного кадастру та житлово-комунального господарства (гранична чисельність штатних одиниць 2), відділ будівництва (гранична чисельність штатних одиниць 2), відділ культури (гранична чисельність штатних одиниць 2), головний спеціаліст з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами (гранична чисельність штатних одиниць 1).

Водночас, згідно із розпорядженням Надвірнянської РДА від 29.01.2020 за №17 «Про внесення змін до розпорядження райдержадміністрації від 26.11.2019 за №307 «Про затвердження структури районної державної адміністрації», сектор міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту зі структури РДА - виключено, натомість розділ 12 «відділ культури, гранична чисельність (одиниць) 2» викладено у редакції «відділ культури, молоді та спорту, гранична чисельність (одиниць) 3».

Отже, з 01.02.2020 відділ міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту відсутній в структурі Надвірнянської РДА, а повноваження в частині молоді та спорту надано відділу культури, молоді та спорту.

Як вбачається із повідомлення про вивільнення від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про її майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників РДА, яке відбудеться 31.01.2020, що обумовлено неможливістю переведення позивача на іншу роботу, у зв`язку із відсутністю вакантної посади. Одночасно позивача повідомлено про те, що у разі створення нової посади чи появи вакантної посади, яка відповідає кваліфікації ОСОБА_1 , протягом шести місяців з дня звільнення, остання має право поворотного прийняття на державну службу за заявою, у разі, якщо позивач була призначена на посаду в Надвірнянську РДА за результатами конкурсу.

Наказом керівника апарату районної державної адміністрації від 30.01.2020 за №3-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту Надвірнянської РДА 31 січня 2020 року згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців.

Не погоджуючись із звільненням з державної служби, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, з метою захисту своїх порушених прав позивач звернулась із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідач не мав об`єктивної можливості запропонувати вакансії роботи, яку позивач могла б виконувати з урахуванням її фахової освіти, професійними знаннями і спеціальністю, здобутою кваліфікацією і отриманим досвідом за відповідним видом функціональних обов`язків, оскільки це зумовлено значним скороченням чисельності штатних одиниць, масовим вивільненням працівників, відсутністю структурного підрозділу, на якого було б покладено виконання завдань, що відповідають кваліфікації позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (надалі по тексту також - Закон №889-VIII)

Відповідно до статті 1 цього Закону, в редакції чинній, на момент повідомлення позивача про зміну істотних умов праці або наступне звільнення, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частинами 2 та 3 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави припинення державної служби визначено статтею 83 Закону №889-VIII, відповідно до пункту 4 частини 1 якої, державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

У відповідності до положень статті 87 цього ж Закону, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, серед іншого, є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 за №322-VIII.

Відповідно до абзацу 3 статті 32 КЗпП України у редакції від 28.11.2019, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України, до яких віднесено, зокрема, ініціативу власника або уповноваженого ним органу.

Згідно із приписами пункту 1 абзацу 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 даного Кодексу також передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, серед інших, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Питання забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників врегульовано главою ІІІ-А КЗпП України. Так, згідно статті 492 Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Таким чином, з нормативного тлумачення частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 492 КЗпП України слідує, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, припинення державної служби з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців можливе тільки у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі відповідно до кваліфікації державного службовця.

Так як обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Положеннями частини 1 статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При кількісному скороченні посад (штатних одиниць) роботодавець також повинен з`ясувати хто з цих працівників має переважне право на залишення на роботі.

Згідно із частиною 2 цієї ж статті Кодексу, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина 3 цієї ж статті Кодексу).

При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець, здійснюючи перевірку кваліфікації і продуктивності праці, повинен досліджувати документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку, про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але у підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині 2 статті 42 КЗпП України.

Поняття «кваліфікація» у національному законодавстві визначене пунктом 12 статті 1 Закону України «Про вищу освіту», за змістом якого кваліфікація - це офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

«Продуктивність праці» - це показник трудової діяльності працівників; характеризує кількість роботи, виконаної (виробленої) за одиницю часу, або витрати часу на виконання (виробництво) одиниці праці (продукції).

Як правило, вимірювання продуктивності праці базується на обліку роботи в натуральному вираженні за одиницю часу - місяць, рік, зміну, годину.

Продуктивність праці є рухливим і динамічним показником результативності праці та ефективності виробництва, який коригується низкою факторів за кожною спеціальністю і професією окремо.

Оскільки в межах однієї і тієї ж структурної одиниці суб`єкта владних повноважень є різні рівні посад (керівник, заступник керівника, виконавець), в тому числі за змістом і обсягом повноважень та функціональних обов`язків, вірним і однаковим, на переконання суду, буде мати місце порівняння рівня «кваліфікація» і «продуктивність праці» лише в межах однакових посад, з однорідними функціональними і посадовими обов`язками, місцем несення служби і територією контролю, в тому числі періодом порівняння роботи.

Із поданих райдержадміністрацією документів та пояснень відповідача слідує, що до ліквідації у відділі міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту Надвірнянської РДА, у якому до звільнення обіймала відповідну посаду позивач, працювало 3 працівників, яких звільнено у зв`язку у із скороченням чисельності державних службовців відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частин 1 і 2 статті 44 Закону України «Про державну службу» результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Стосовно кожного державного службовця ведеться особова справа, складовою якої, серед іншого, є відомості про оцінювання результатів службової діяльності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції ро те, що у даному випадку, відомості про оцінювання результатів службової діяльності за останній рік перед звільненням можна розцінювати для встановлення обставини наявності чи відсутності більш високої «кваліфікації» та «продуктивності праці» в розумінні частини 1 статті 42 КЗпП України.

Відповідно до копії висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого наказом керівника апарату районної державної адміністрації від 09.12.2019 за №44-к, у результаті проведеного оцінювання оцінка начальника відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту Надвірнянської РДА Богославець Х.І. є позитивною та становить «3,66». При цьому, оцінюючи виконання завдань позивачем, до уваги відповідачем взято досягнутий працівником результат (відповідно до показників результативності, ефективності та якості).

Як слідує з додатку до Наказу керівника апарату РДА від 28.11.2019 №6, звільненню підлягали усі троє працівників відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту Надвірнянської РДА, включно з позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що об`єктивним можна вважати порівняння між працівниками одного і того ж структурного підрозділу/одиниці, а в даному випадку звільненню підлягали усі працівники відділу, тому підстав для застосування положень частини 2 статті 42 КЗпП України суд не має.

Отже, з урахуванням того, що відсутні підстави для застосування при звільненні позивача положень частини 2 статті 42 КЗпП України, зі структури Надвірнянської РДА виключено відділ міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту, а нового структурного підрозділу, з метою виконання аналогічних за обсягом завдань не створено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності звільнення позивача у зв`язку із неможливістю переведення на іншу роботу.

Крім цього, згідно із додатком до розпорядження Надвірнянської РДА від 26.11.2019 за №307, гранична чисельність штатних одиниць Надвірнянської РДА становить 103, в тому числі апарат - 14. Натомість, станом на 09.08.2019, гранична чисельність штатних одиниць становила 155,5 одиниць, в тому числі апарат - 34, що свідчить про те, що в результаті внесених до штатної чисельності відповідача змін, скорочено 52,2 одиниці, в тому числі апарату - 20 одиниць, що відповідно свідчить про те, що в розумінні положень пункту 1 статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», в даному випадку мало місце масове вивільнення працівників з ініціативи роботодавця.

З урахуванням наведених вище обставин справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не мав об`єктивної можливості запропонувати вакансії роботи, яку позивач могла б виконувати з урахуванням її фахової освіти, професійними знаннями і спеціальністю, здобутою кваліфікацією і отриманим досвідом за відповідним видом функціональних обов`язків, оскільки це зумовлено значним скороченням чисельності штатних одиниць, масовим вивільненням працівників, відсутністю структурного підрозділу, на якого було б покладено виконання завдань, що відповідають кваліфікації позивача.

Також судом встановлено, що для забезпечення права позивача на працевлаштування, у зв`язку із масовим вивільненням працівників, відповідач попередив Надвірнянську філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості, а також, роз`яснив позивачу її право поворотного прийняття на державну службу протягом шести місяців після звільнення за дотримання певних умов.

Щодо доводів апелянта по те, що її не було повідомлено персонально про наступне вивільнення, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі додатком до наказу керівника апарату Надвірнянської РДА від 28.11.2019 за №6, начальника відділу міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту Богославець Х.І. 29.11.2019 повідомлено про наступне її звільнення згідно з Законом України «Про державну службу» та Кодексом законів про працю України, що підтверджується власним підписом останньої.

Таким чином, Надвірнянська района державна адміністрація повідомила особисто ОСОБА_1 про наступне звільнення 29.11.2019 року.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність винесеного Надвірнянською РДА наказу про звільнення позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що хоча зазначені вище наказ і додаток до нього не містять відомостей про наявність чи відсутність вакантних посад, які б відповідали спеціальності позивача, чи будь-якої іншої роботи, яку остання могла б виконувати та про неможливість переведення позивача на іншу роботу у зв`язку з її відсутністю останню повідомлено лише 30.01.2020, однак оцінюючи допущене відповідачем порушення в сукупності з іншими встановленими фактичними обставинами справи, беручи до уваги висновок суду про правомірність звільнення позивача з державної служби, з огляду на належним чином підтверджену представником відповідача відсутність можливості подальшого працевлаштування позивача та відсутність вакантних посад за період з 28.11.2019 по 31.01.2020, допущена відповідачем процедурна помилка не може зумовлювати скасування правильного по суті рішення, а доводи позивача законності дій та рішень відповідача не спростовують.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі №300/453/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 23.11.2020.