Справа № 200/8100/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 р. Справа№200/8100/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, управління праці та соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Відповідач - 1), Управління праці та соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області (далі Відповідач - 2) про визнання протиправними дії в частині припинення виплати пенсії відповідачем-1 з 01 липня 2020 року; визнання протиправними дії в частині скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи відповідачем - 2 ОСОБА_1 з 29 травня 2020 року №11-11/2133-2; зобов`язання відповідача - 1 поновити нарахування та виплату пенсії за віком з 01 липня 2020 року; зобов`язання відповідача - 2 розробити механізм погашення заборгованості з 01 липня 2020 року по день поновлення виплати пенсії за віком; зобов`язання відповідача - 2 відновити дію довідки внутрішньо переміщеної особи № від 21 грудня 2017 року; зобов`язання відповідача -2 надати відповідачу - 1 інформацію про скасування рішення від 29 травня 2020 року №11-11/2133-2 щодо скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи № від 21 грудня 2017 року; зобов`язання відповідача - 1 та відповідача - 2 виплатити матеріальну компенсацію у розмірі щомісячних пенсійних виплат з 01 липня 2020 року по день поновлення виплат пенсії, які позивач втратив у результаті неправомірних дій відповідача 1 та відповідача - 2 згідно ст. 56 Конституції України.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що пенсійний орган протиправно припинив виплату пенсії позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, чим порушив Конституцію України, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії. Також позивач вказав про протиправність дій управління праці та соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області щодо скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , оскільки під час дії карантину забороняється приймати таке рішення.

Відповідач - 2 позов не визнав, 12 жовтня 2020 року надав відзив на адміністративний позов в якому вказав, що рішення про скасування дії довідки позивачу прийнято згідно абзацу 2 пункту 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на підставі інформації отриманої від Державної прикордонної служби України про не підтвердження проживання внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 . Вважає безпідставними посилання позивача на заборону прийняття рішення про скасування дії довідки під час карантину, оскільки таке рішення прийнято ще у серпні 2018 року. Стосовно позовних вимог в частині виплати матеріальної компенсації вказав, що матеріальна та моральна шкода, завдана органами державної влади або діями чи бездіяльності посадової або службової особи державних органів відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та посадової особи, разом з тим відповідача - 2 не приймав рішення про скасування дії довідки під час карантину, тому підставі для відшкодування шкоди відсутні. У задоволенні позову просив відмовити.

16 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача - 1, в якому він просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що виплата пенсії позивачу призупинена у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеній особі в серпні 2018 року, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року по справі №0540/8922/18-а виплату пенсії поновлено з 1 січня 2019 року, борг за період з 1 серпня 2018 року по 31 грудня 2018 року нараховано на додаткову відомість, виплата якого буде проведена після фінансування. Разом з цим, у травні 2020 року на адресу управління надійшло рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 29 травня 2020 року, відповідно до якого, довідка ВПО видана на ім`я позивача скасована, на підставі наданої інформації виплату пенсії припинено з 1 липня 2020 року. Відповідач вказав, що припиняючи виплату пенсії позивачу, управління діяло в межах чинного законодавства, а саме відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», №, №365 від 8 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а також Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із поданням позову без дотримання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідачів докази по справі.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року вирішено адміністративну справу розглядати за правилами загального позовного провадження, замінити судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, призначити підготовче засідання на 10 листопада 2020 року та повторно витребувати докази у відповідача.

Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 листопада 2020 року.

У судове засідання сторони не з`явилися, докази належного повідомлення про розгляд справи наявні в матеріалах справи.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України

суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 . Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується копією освідчення Серія НОМЕР_2 . Відповідно до довідки від 27 грудня 2017 року № ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Як убачається із наданих на вимогу суду доказів, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

22 травня 2020 року відповідач 1 звернувся з листом до начальника управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про перевірку достовірності довідок ВПО, зокрема ОСОБА_1 .

Відповідач - 2 листом від 29 травня 2020 року №11-11/2133-2 повідомив про скасування дії довідки ОСОБА_1 на підставі наказу начальника УСЗН від 30 серпня 2018 року.

Так, Наказом начальника управління соціального захисту населення Слов`янської міської від 30 серпня 2018 року №01-06/134 скасовано дію довідки, зокрема ОСОБА_1 (№31 у переліку), (а.с. 40 зворотній бік).

Тобто, дію довідки ВПО ОСОБА_1 скасовано ще у серпні 2018 року (до встановлення карантину).

На підставі інформації управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 29 травня 2020 року №11-11/2133-2 про скасування довідки ВПО ОСОБА_1 , розпорядженням голови комісії з припинення Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, вирішено припинити виплату пенсії ОСОБА_1 до з`ясування з 1 липня 2020 року.

Не погодившись з припиненням виплати пенсії та скасуванням дії довідки під час карантину, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно статті 4 Закону № 1706-VII VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 7 цього Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 14 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 12 № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

За абзацом 7 частини 1 статті 12 Закону № 1706-VII рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Згідно пункту 3 Порядку № 509, заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника, зокрема, відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання.

Пунктом 7-1 Порядку № 509 визначено, що у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався і на даний час не закінчений.

Пунктом 1 частини 3 розділу ІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема прийняття рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Так, звертаючись до суду ОСОБА_1 наголосив про протиправність дій управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо скасування дії довідки ВПО, оскільки таке скасування здійснено у період карантину.

Проте, такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З матеріалів справі встановлено, що довідка внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 скасована наказом начальника управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради №01-06/134 від 30 серпня 2018 року. 29 травня 2020 року управлінням соцзахисту було надіслано лише відповідь на запит пенсійного органу щодо дійсності довідки ВПО позивача. Таким чином позивач помилково вважає, що довідка ВПО скасована під час карантину.

На підставі викладеного вище, відсутні підстави для визнання протиправними дії відповідача - 2 в частині скасування дії довідки ВПО з 29 травня 2020 року.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача поновити дію довідки ВПО суд зазначає, що згідно ст. 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа, зокрема: повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Відповідно до інформації з системи «АРКАН», ОСОБА_1 виїхав на непідконтрольну українській владі територію 3 липня 2019 року, та після цієї дати на підконтрольну територію не повертався (а.с. 66-70).

Згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 у разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із відповідною заявою до відповідача - 2.

Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для зобов`язання відповідача - 2 відновити дію довідки ВПО позивача.

Тому, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Стосовно позовних вимог в частині поновлення нарахування та виплати пенсії суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з положеннями ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Крім того, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», №, №365 від 8 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є підзаконними нормативно-правовими актами, які обмежують встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем -1 порушено вимоги ст. 19 Конституції України, частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки з липня 2020 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, оскільки під час розгляду справи встановлено, що відповідачем - 1 було прийнято Розпорядження про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 по особовому рахунку НОМЕР_3 з 1 липня 2020 року, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, з урахування положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Конвенції, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати відповідне Розпорядження відповідача - 1.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача - 1 розробити механізм погашення заборгованості по пенсії суд зазначає, що частиною другою статті 49 Закону №1058 передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Так, положеннями статті 46 Закону №1058 встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, наявність будь-якого механізму для виплати заборгованості по пенсійним виплатам не потребується.

До того ж слід зазначити, що територіального органу Пенсійного фонду України не наділений повноваженнями розробляти механізми з виплати пенсії.

В даному випадку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним розпорядження про припинення пенсії, зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість з дня припинення такої виплати.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів виплатити матеріальну компенсацію у розмірі щомісячних пенсійних виплат з дня припинення по день поновлення виплати пенсії.

Відповідно дост. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Згідно з ч. 3статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначає Цивільний кодекс України.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст. 1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Ця норма є спеціальною по відношенню до положення статті 1173 Цивільного кодексу України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

З аналізу норми чинного законодавства вбачається, що положення ст. 1175 Цивільного кодексу України застосовуються лише у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується.

За загальними положеннями про відшкодування шкоди майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України).

Стаття 22 Цивільного кодексу України передбачає можливість відшкодування збитків у результаті порушення її цивільного права. Як визначено частиною другою означеної статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів наявності шкоди, фактів заподіяння позивачеві втрат майнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині зобов`язання виплатити матеріальну компенсацію такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що за вищенаведеною нормою зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком судом. Враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників адміністративної справи, суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення у справі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, ураховуючи, що позовні вимоги задоволені щодо дій Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 липня 2020 року.

Зобов`язати Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) відновити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 1 липня 2020 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв