Справа № 540/2496/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2496/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом до Херсонського обласного центру зайнятості (відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним наказ Чаплинської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості від 13.07.2020 №НТ200713, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу безробітного;

- зобов`язати Херсонський обласний центр зайнятості надати ОСОБА_1 статус безробітного з 13.07.2020 року;

- зобов`язати Херсонський обласний центр зайнятості призначити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю з 13.07.2020 року.

Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 13.07.2020 звернулась до Чаплинської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості із заявою про взяття на облік як безробітної особи. Разом з тим, наказом від 13.07.2020 №НТ200713 їй було відмовлено у наданні статусу безробітної, що підтверджується витягом із наказів про прийняття рішення по особі позивачки від 14.07.2020. Позивачка зазначає, що у витягу не зазначено причину відмови, проте в усній формі працівники центру зайнятості пояснили, що такою причиною є той факт, що відповідно до записів у трудовій книжці з 01.12.2011 позивачка є працевлаштованою по трудовому договору. Таку відмову позивачка вважає незаконною та вказує, що дійсно з 01.12.2011 року працювала за трудовим договором на території Луганської області, проте з 2012 року перебувала у декретній відпустці. В подальшому, у зв`язку з окупацією Луганської області позивачка була вимушена виїхати до смт. Чаплинка Херсонської області та більше на територію Луганської області не поверталась. Разом з тим, оригінал трудової книжки залишився у роботодавця на території Луганської області. Так, перебуваючи на території смт. Чаплинка 22.09.2014 року позивачка працевлаштувалась до КЗ "Чаплинський районний будинок творчості дітей та юнацтва", де останній було заведено нову трудову книжку. 04.09.2015 року позивачку звільнено з посади по переводу та відповідно переведено на іншу посаду. 16.06.2020 позивачку звільнено з посади, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Надалі, при зверненні до відповідача позивачкою подано паспорт громадянина України, довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, документ про освіту, оригінал останньої трудової книжки та копію попередньої, копію повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 29.03.2019 року, яке видане реєстраційною службою Алчевського міського управління юстиції Луганської області (29 березня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №5003835 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , НОМЕР_1 ). Відтак, позивачка звертає увагу, що, станом на 29.03.2019, ФОП ОСОБА_2 , у якого вона працювала на території Луганської області, офіційно припинив свою діяльність, а тому поставити відмітку про звільнення позивачки у трудовій книжці є не можливим. Припинення ж діяльності ФОП свідчить про те, що на момент звернення до відповідача позивачка точно не є працевлаштованою у вказаного підприємця. Підтвердженням і того, що позивачка тривалий час не працює на вказаному ФОП свідчить і той факт, що остання на протязі 2014-2020 років офіційно працювала на території смт. Чаплинка. Інформація про доходи позивачки міститься у формі ОК-5 (реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на ОСОБА_1 ), у якій містяться періоди отримання заробітної плати та допомоги. Як висновок, вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1, 2 ст. 43 Закону №5067-VІ, має право набути статусу безробітного, оскільки немає роботи й заробітку та здатна приступити до роботи.

Ухвалою суду від 08.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 21.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач через відділ діловодства та документообігу суду 08.10.2020 надав відзив на позов, відповідно до якого зазначив, про правомірність відмови позивачці у наданні статусу безробітної особи. Відповідач зазначив, що 13.07.2020 року до Чаплинської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості звернулася гр. ОСОБА_1 та подала заяву про бажання отримати статус безробітної. Особою були надані наступні документи: паспорт, РНОКПП, диплом, свідоцтво про народження дитини, трудова книжка (серія НОМЕР_2 ). Згідно записів поданої трудової книжки, останнім місцем роботи є Комунальний заклад Чаплинської селищної ради "Чаплинський міжшкільний навчально-виробничий комбінат". Проте, під час ведення прийому при звірці документів на паперових носіях з даними ЄІАС було з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_1 ) з 01.12.2011 року прийнята на роботу за трудовим договором з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Цей трудовий договір 05.12.2011 року зареєстрований в Алчевському міському центрі зайнятості Луганської області та не знятий з реєстрації в органах державної служби зайнятості (відсутні відомості про дату та підставу припинення трудових відносин сторонами). За переконанням відповідача, вирішення питання припинення трудових відносин, реалізація права розірвати трудовий договір відноситься до виключної компетенції сторін таких відносин. Позивачем же не надано належних доказів вчиненням законодавчо встановлених дій, спрямованих на припинення трудових відносин в добровільному чи судовому порядку. Визначення трудових відносин припиненими у інший спосіб ніж встановлений трудовим законодавством та законодавством, що встановлює механізми дотримання прав осіб, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту (внутрішньо переміщених осіб), не відноситься до компетенції органів державної служби зайнятості. Відтак, Херсонський обласний центр зайнятості немає правових підстав надати гр. ОСОБА_1 статус безробітного та призначити виплату допомоги по безробіттю, оскільки трудові відносини гр. ОСОБА_1 за трудовим договором з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не припиненні в установленому законодавством порядку.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивачка, ОСОБА_1 звернулася 13.07.2020 до Чаплинської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості та подала заяву про бажання отримати статус безробітної з метою пошуку роботи викладача або швеї.

Згідно витягу від 14.07.2020 із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 значиться інформація щодо відмови у наданні статусу безробітного без зазначення підстав (наказ від 13.07.2020 № НТ200713).

Вважаючи, що центр зайнятості без належного законодавчо-встановленого підґрунтя відмовив позивачці у наданні статусу безробітної особи та видав наказ, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" (із змінами та доповненнями) від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Згідно з приписами ч. 1, 2, 3 ст. 3 Закону № 5067-VI, кожен має право на вільно обрану зайнятість. Примушування до праці у будь-якій формі забороняється. Добровільна незайнятість особи не може бути підставою для притягнення її до відповідальності. Зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 5067-VI, заходи щодо сприяння зайнятості населення спрямовуються на: 1) забезпечення відповідності рівня професійної кваліфікації працездатних осіб потребам ринку праці; 2) створення умов для активного пошуку роботи безробітними; 3) підвищення конкурентоспроможності осіб на ринку праці.

Статтею 43 Закону № 5067-VI визначено, що статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку визначено, що цей Порядок визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, філією центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласного, Київського та Севастопольського міського центру зайнятості, а також міським, районним, міськрайонним центром зайнятості державної служби зайнятості (далі - центр зайнятості).

Відповідно до приписів пункту 4 Порядку, для взяття на облік у центрі зайнятості особи, які шукають роботу: 1) пред`являють: громадяни України - паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, визнані в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, яким надано в Україні притулок чи тимчасовий захист, а також ті, що одержали дозвіл на імміграцію, - посвідку на постійне проживання або посвідчення біженця або особи, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист; довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); 2) інформують про освіту, досвід роботи, зайнятість або перебування у трудових відносинах.

Згідно з п. 12 Порядку, у разі наявності пропозиції щодо роботи кар`єрний радник повідомляє про це особі, яка шукає роботу, та за її згодою видає направлення на працевлаштування. Форма направлення на працевлаштування затверджується Мінсоцполітики.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулася 13.07.2020 до Чаплинської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості з метою пошуку роботи та подала заяву про надання статусу безробітного. У відповідь на звернення їй було відмовлено у наданні статусу безробітної, що підтверджується витягом із наказів про прийняття рішення по особі позивачки від 14.07.2020. Суд звертає увагу, що позивачкою було надано центру зайнятості повний пакет необхідних документів, передбачених законодавством, задля розгляду питання надання ОСОБА_1 статусу безробітньої. Натомість, в оскаржуваному наказі філії Херсонського обласного центру зайнятості, який датується 13.07.2020, не було зазначено підстав чи причин відмови, з посиланням на конкретні правові норми чи то Закону України "Про зайнятість населення", чи то Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", чи на інші нормативно-правові акти. В своєму відзиві Херсонський обласний центр зайнятості зазначив, що під час ведення прийому при звірці документів на паперових носіях з даними ЄІАС було з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_1 ) з 01.12.2011 року прийнята на роботу за трудовим договором з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і цей трудовий договір (05.12.2011 року зареєстрований в Алчевському міському центрі зайнятості Луганської області) не був знятий з реєстрації в органах державної служби зайнятості (відсутні відомості про дату та підставу припинення трудових відносин сторонами). Отже, згідно позиції відповідача, між ОСОБА_1 та ФОП ФОП ОСОБА_2 не було в добровільному чи судовому порядку припинено трудових відносин. Разом з цим, суд не погоджується з даною правовою позицією відповідача, оскільки в матеріалах справи міститься копія повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що підтверджується внесеним 29.03.2019 записом за № 5003835.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача, що наказ відповідача про відмову в наданні статусу безробітної особи прийнято неправомірно. Отже вказані дії відповідача є протиправними, що зумовлює необхідність скасування наказу прийнятого в результаті цих дій.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з метою ефективного відновлення порушеного права особи необхідно зобов`язати центр зайнятості повторно розглянути заяву про надання статусу безробітної особи, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти обґрунтоване рішення, оформивши його у відповідності до норм законодавства.

Разом з тим, суд відмовляє позивачці у задоволенні вимог про зобов`язання надати ОСОБА_1 статус безробітного з 13.07.2020 року та призначити допомогу по безробіттю з 13.07.2020 року, оскільки суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень та наділяти особу відповідними статусами й обраховувати розмір відповідних допомог, які належать до виплати позивачці.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Згідно частині 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Таким чином, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки з вини останнього спір було доведено до врегулювання у судовому порядку.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Чаплинської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості від 13.07.2020 №НТ200713, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу безробітного.

Зобов`язати Херсонський обласний центр зайнятості () повторно розглянути заяву про надання статусу безробітної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти обґрунтоване рішення, оформивши його у відповідності до норм законодавства.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Херсонського обласного центру зайнятості () суму судового збору у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 112040200