Справа № 160/8797/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року Справа № 160/8797/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
30.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг ради, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні права на вибори, права на свободу пересування, у не підкоренні ст. 3, 8, 19, 21, 22, 33, 34, 71 Конституції України;
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у не підкоренні ч. 1 ст. 12 Пакту про громадянські та політичні права ООН від 16.12.1966р., ст. 9 Конституції України згідно заяви від 12.02.19р.;
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг рад, яка виявилась у не визначеності способу захисту права на вибори, права на свободу пересування, права на державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням системи самоврядування.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.02.2019 він звернувся із заявою до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка була направлена до відповідача, якою просив забезпечити конституційні гарантії. Так, позивач зазначив, що Конституцією України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання. Проте, відповідач не гарантував позивачу зазначене право, так як не вжив заходи відповідно до правової позиції ст. 3, 19, 22, 33, 46, 48, 68, 92 Конституції України, не забезпечив належний соціальний захист у соціальній державі, гарантії Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», оскільки рішення щодо розгляду заяви від 12.02.2019 не надано позивачу для ознайомлення. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною. Нормативно-правових актів відповідача на заяву від 12.02.2019 позивач не отримав. Позивач зазначив, що був позбавлений гарантованих Конституцією України прав, у зв`язку з чим порушено процес при розгляді заяви позивача та його конституційні права передбачені ст. 59 Конституції України.
Позивач вважає, що бездіяльність відповідача є протиправною, а тому звернувся з даним адміністративним позовом для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою суду від 04.08.2020 було прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Окрім того, ухвалою суду від 04.08.2020 було задоволено заяви ОСОБА_1 та звільнено його від сплати судового збору за подання адміністративного позову в адміністративній справі № 160/8797/20, поновлено позивачу пропущений процесуальний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та витребовано у Виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг ради документи.
07.09.2020 до суду від представника Виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вимоги позивача не визнає. В обгрунтування своєї позиції вказав, що позивач через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся до голови виконкому Покровської районної в місті ради та до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної в місті ради з заявою щодо визначення його місця реєстрації за юридичною адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сєченова. 50а КУ «Будинок нічного перебування» та з інших підстав порушення його права на соціальний захист, порушеного права на вільне волевиявлення на виборах президента тощо. На адресу виконкому районної в місті ради заява надійшла 22.03.2019 року за вх. № 1181/7. 04.04.2019 ОСОБА_1 було направлено запрошення на 14:00 год. 18.04.2019 в приміщенні виконкому Покровської районної в місті ради для розгляду його заяви. У зв`язку з неявкою позивача у встановлений строк, відповідь на запит була направлена позивачу 22.04.2019 за вих. №16/01-32/1567 та №16/01-32/1568 рекомендованим листом. Щодо суті звернення позивача зазначено наступне. ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача протягом 15-ти днів нормативно-правовим актом вжити заходи для реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_2 , але відповідно до Статуту Комунальної установи «Будинок нічного перебування», установа є закладом, соціального захисту, утвореним для ночівлі (розміщення на ніч) бездомних осіб та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, ведення їх обліку та надання соціальних послуг. У зв`язку з тим, що позивач на обліку як бездомна особа не перебуває, особисто до КУ «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради не звертався, не проживає на вулиці, в парках, підвалах та інше, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (квартира перебуває в спільній частковій власності його матері, якій він надає послуги, як інваліду І групи), позивач не набув статусу бездомної особи. Позивачу неодноразово повідомлялось та надавались вичерпні роз`яснення щодо його питання про реєстрацію за юридичною адресою КУ «Будинок нічного перебування» та було роз яснино, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», він відноситься до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання, тобто є особою, яка не має власного житла та проживає в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо та у разі втрати місця проживання необхідно звернутися до КУ «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради для отримання притулку в установі, де після отримання посвідчення бездомної особи, за час перебування в установі буде розглянуто питання щодо реєстрації місця проживання за юридичною адресою закладу. Крім того, позивачу було роз`яснено порядок звернення до установ соціального захисту щодо надання для отримання передбачених чинним законодавством соціальних допомог та порядок звернення щодо права волевиявлення на виборах президента, гарантії передбачені ст. ст.3, 33, 46, 71 Конституції України відповідач не порушив.
09.10.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що відповідач не виконав загальні вимоги до форми відзиву, а саме відповідач не викладає заперечення проти позову, бо розглядає зовсім інші обставини та предмет спору ч. 1 ст. 162 КАС України, а саме обставини порядку реєстрації місця проживання, а вимоги стосуються бездіяльності, яка виявилася у порушені правовій позиції ст. 3,33,46,71 Конституції України, у не прийнятті після розгляду заяви від 08.04.2019 рішення, постанови, тобто правового акту в розумінні п. 18,19 ч. 1 ст. 4 КАСУ на підставі ст. 3, 8,19,33,34,48,71 Конституції України, ст. 7,18,19 Закону України «Про звернення громадян» та захисту прав позивача на інформацію. Відзив не містить обставини, які визнаються відповідачем п. 4 ч 2 ст. 162 КАС України, заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права п. 5 ч 2 ст. 162 КАС України.
Лист від 22.04.2019 вих. 16/01-32/1567 та №16/01-32/1568 складався без врахування зауважень та пояснень позивача, конкретних обставин, можливостей позивача годуватися, одягатися, лікуватися, інтенсивності змін в державі, пояснень свідків, тобто процедура його складення основана на припущеннях, що є порушенням закону. За таких обстави, позивач вважає, що відповідач по суті бездіяв, бо ним порушена процедура складення відповіді. Свідки зазначеної події працівником відповідача не залучалися, місце, кабінет не зазначався. Докази, які б аргументували правомірність, порядок ст. 18,19 ЗУ «Про звернення громадян» при розгляді заяви позивач і за підсумком складання рішення, постанови, тобто правового акту у матеріалах справи відсутні, саме ці зазначені вимоги закону не враховані.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно із ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.02.2019 ОСОБА_1 через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся із заявою до виконавчого комітету Покровського району у м. Кривий Ріг ради відділ реєстрації місця реєстрації місця проживання громадян, в якій просив:
1. Індивідуальним актом визначити місце реєстрації з 12.02.19р. ОСОБА_1 за юридичною адресою вул. Сєченова, 50а спеціалізованого закладу, який здійснює облік бездомних громадян, відповідно до статті 2, 6, 9 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та повідомити про його номер.
2. Скласти і надати довідку про склад сім`ї для призначення усіх видів допомоги і забезпечення для мене рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання.
3. Вжити системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин виникнення бездомності та безпритульності звернувшись до Виконкому міської ради у м. Кривого Рогу, державної адміністрації Дніпропетровської області, Кабінету Міністрів України, суду, копії звернень надати позивачу для ознайомлення.
4. Індивідуальним актом зобов`язати ОСОБА_2 направити документи до відділу реєстрації для оформлення місця реєстрації з 12.02.19р. для забезпечення мого вільного волевиявлення на виборах президента 31.03.19р. відповідно за поданої йому заявою.
5. Індивідуальним актом використати усі свої управлінські повноваження для забезпечення гарантії ст. 33 Конституції України, прийняттям рішення чим надати можливість одержання державних соціальних гарантій.
6. Окремим листом пояснити, які вчинені вами дії були на підставі якої статті Конституції України, чи враховані ними усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, чи був дотриманий необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для моїх прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення і при цьому були ураховані мої права на участь у процесі прийняття рішення.
7. Окремим листом пояснити, яка установа виконавчої влади крім вашої установи, при даних обставинах, мала повноваження забезпечити мої права на соціальний захист, мала вжити заходи усунення причин, що породжують не забезпечення для мене гарантій держави на соціальний захист та права на вільне волевиявлення на виборах президента 31.03.19р.
8. Індивідуальним актом на підставі ст. 3, 8, 19, 22, 33, 34, 46, 48, 55, 68, 95 Конституції України вжити заходи для забезпечення моїх конституційних прав.
9. Надати запрошення для мене, з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду моєї заяви від 12.02.19р.
10. Провести службове розслідування відповідно до неправомірного бездійства ОСОБА_2 відповідно поданої йому заяви від 08.01.19р. про реєстрацію і за перевищення ним должносних обов`язків, халатного відношення до своїх обов`язків, за не підкорення конституційним принципам, не забезпечення гарантій ст. 3, 33, 46 Конституції України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей притягнути до дисциплінарної відповідальності і ваші рішення з цього приводу надати мені для ознайомлення.
До заяви від 12.02.19р. додана заява про реєстрацію, в якій просив:
- визнати індивідуальним актом реєстрацію місця проживання з 12.02.2019 ОСОБА_1 , який не має постійного місця проживання за юридичною адресою вул. Сєченова, 50а спеціалізованого закладу, який здійснює облік бездомних громадян, відповідно до статті 2. 6, 9 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» чим забезпечити право позивача на вільне волевиявлення на виборах президента 31.03.19.
22.03.2019 на адресу виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривий Ріг ради за вх. № 1181/7 надійшла вказана заява за належністю.
04.04.2019 за вих. №16/01-32/1352 ОСОБА_1 було направлено запрошення на розгляд заяви від 12.02.19р. до виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2, каб. 211 на 18.04.2019 о 14:00 год.
Відповідно до Реєстру відправленої кореспонденції за квітень 2019 по загальному відділу виконавчого комітету районної в місті ради 04.04.2019 запрошення було направлено позивачу на адресу зазначену в позовній заяві.
Проте, у зв`язку з неявкою позивача у встановлений строк, відповідь на його заяву (запит) від 12.02.2019 року була направлена позивачу 22.04.2019 року звичайним поштовим конвертом. Це підтверджується копією заяви (запиту) ОСОБА_1 , копією запрошення, копією відповіді на заяву (запит) від 22.04.2019 року за № 16/01-32/1568, №16/01-32/1567 та копією фіскального чеку про відправлення рекомендованим листом.
Проте, позивач, вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність при розгляді його заяви (запиту) від 12.02.2019 року та не вирішив порушені в ній питання, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності бездіяльності відповідача щодо розгляду та вирішення його заяви (запиту) від 12.02.2019 року.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 1 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання це письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод, тощо (частина третя статті 3 Закону №393/96).
Частинами шостою та сьомою статті 5 Закону № 393/96 визначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслана відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 393/96, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 15 Закону № 393/96, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Частиною першою статті 20 Закону № 393/96 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, відповідно до статей 3, 33, 46, 71 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.
Виборцям гарантується вільне волевиявлення.
Судом встановлено, що заява (запит) позивача від 12.02.2019 року надійшла на адресу відповідача 22.03.2019 року за вх. №1151/7, а 04.04.2019 року ОСОБА_1 було направлене запрошення на 14:00 годину 18.04.2019 року в приміщення виконкому Покровської районної в місті ради за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2, каб. 211. Проте, у зв`язку з неявкою позивача у встановлений строк, відповідь на його заяву від 12.02.2019 року була направлена позивачу 22.04.2019 року за вих. №16/01-32/1568, №16/01-32/1567 звичайним поштовим конвертом. Це підтверджується копією заяви (запиту) ОСОБА_1 , копією запрошення, копією відповіді на заяву (запит) від 22.04.2019 року за вих. №16/01-32/1568, №16/01-32/1567 та копією фіскального чеку про відправлення рекомендованим листом.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що доводи позивача з приводу допущення відповідачем протиправної бездіяльності та порушення його фундаментальних прав, передбачених ст. ст. 3, 8,19,21, 22, 33, 34, 71 Конституції України, ч. 1 ст. 12 Пакту про громадянські та політичні права ООН від 16.12.1966 та ст. 9 Конституції України не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Адже, відповідач вчинив активні дії, пов`язані з розглядом заяви (запиту) позивача від 12.02.2019 року, надав відповідь з приводу кожного питання зазначеного в заяві позивача від 12.02.2019 та направив позивачу поштою, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, відповідач, надаючи відповідь на заяву (запит) позивача від 12.02.2019 року, діяв в межах повноважень, встановлених законом.
Водночас, бездіяльність - це пасивна поведінка, що полягає у невчиненні дій, яку вона зобов`язана була і могла вчинити. При цьому, за роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 13.06.2017 року, справа № 21-1393а17, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Тим більше, Закон України «Про звернення громадян» передбачає, що за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається відповідь тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки, а не нормативно-правовий акт, як помилково вважає позивач.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначення порядку реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлення випадків їх обмеження врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382 (далі Закон № 1382).
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України, що визначено статтею 10 наведеного Закону.
Правила реєстрації місця проживання, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 (далі Правила).
Пунктом 9 Правил визначено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
Відповідно до пункту 11 Правил, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
- особа не подала необхідних документів або інформації;
- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;
- звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Частинами 1, 3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного міста. Міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Відповідно до п. 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міський голова уповноважений видавати розпорядження лише у межах своїх повноважень.

Проте, законом не передбачено таких повноважень відповідача, як здійснення реєстрації місця перебування (проживання).

При цьому, відповідно до статті 6 Закону України № 1382-15 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів, зокрема, письмової заяви, квитанції про сплату адміністративного збору, документів, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування визначена адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно п. 25 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», реєстрація місця перебування осіб, що звернулися за захистом в Україні із заявою за формою згідно з додатком 8, здійснюється на визначений законом строк на підставі документів, визначених пунктом 18 цих Правил (крім квитанції про сплату адміністративного збору). Відомості про реєстрацію місця перебування вносяться до довідки про звернення за захистом в Україні, зразок якої затверджується наказом МВС.

Суд зазначає, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, за адресою: 50012, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сєченова, буд. 50а, зареєстрована Комунальна установа «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради, код КВЕД 88.99: зокрема, надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання.

За поясненнями відповідача, відповідно до статуту Комунальної установи «Будинок нічного перебування», установа є закладом соціального захисту, утвореним для ночівлі (розміщення на ніч) бездомних осіб та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, ведення їх обліку та надання соціальних послуг. Метою діяльності установи є зменшення кількості осіб, які ночують на вулиці шляхом організації їх ночівлі та надання інших видів послуг бездомним особам та окремим категоріям населення, які опинилися в скрутному становищі та мають потребу в вирішенні життєво важливих проблем. Установа надає різні види послуг, зокрема соціально характеру, організаційної допомоги у відновленні документів, сприяння реєстрації переважного місця перебування бездомних осіб за юридичною адресою установи відповідно до діючого законодавства.

Так, відповідно до статті 6-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», бездомні та інші особи, які не мають постійного місця проживання, реєструються за адресою спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, створених органами місцевого самоврядування. Подання заяви про реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання таких осіб у порядку і строки, встановлені цим Законом, покладається на відповідну спеціалізовану соціальну установу, заклад соціального обслуговування та соціального захисту, де проживають зазначені особи.

Відповідно до пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, а саме: довідку про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи; копію посвідчення про взяття на облік бездомної особи.

Згідно з пунктом 2.2.4 Порядку взаємодії суб`єктів, що надають соціальні послуги бездомним громадянам, затвердженому Наказом Мінпраці та соцполітики України, Міністерством України з питань у справах сім`ї, молоді та спорту, Міністерством охорони здоров`я України, МВС України, Державним комітетом України у справах національностей та релігій, Державним департаментом України з питань виконання покарань від 19.02.2009 року № 70/411/101/65/19/32 (далі Порядок), облік особи проводиться шляхом занесення даних про нього до журналу обліку бездомних осіб та до автоматизованої системи обліку бездомних осіб, оформлюється облікова картка клієнта та посвідчення про взяття на облік.

Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року (далі Закон № 2623-ІV) визначає загальні засади соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними особами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією та законодавством України, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до Закону № 2623-ІV, бездомність це соціальне становище людини, зумовлене відсутністю в неї будь-якого житла, призначеного та придатного для проживання, бездомна особа це особа, яка перебуває у соціальному становищі бездомності. До бездомних осіб належать безпритульні особи та особи, які мають притулок, безпритульна особа-повнолітня особа, яка проживає на вулиці, в парках, підвалах, під`їздах будинків, на горищах, об`єктах незавершеного будівництва, та інших місцях, непризначених та непридатних для проживання, у тому числі жилих приміщеннях, що перебувають в аварійному стані.

У своїй відповіді на заяву позивача від 22.04.2019 року відповідач зазначив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 для надання соціальних потреб за послугами до Комунальної установи «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради не звертався, на обліку як бездомна особа не перебуває, не проживає на вулиці, в парках, підвалах та інше, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , він не відноситься до категорії бездомних осіб. При цьому, позивачу було роз`яснено, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», він відноситься до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання, тобто є особою, яка не має власного житла та проживає в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо та у разі втрати місця проживання необхідно особисто звернутися до Комунальної установи «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради для отримання притулку в установі, де після отримання посвідчення бездомної особи, за час перебування в установі буде розглянуто питання щодо реєстрації місця проживання за юридичною адресою закладу:м. Кривий Ріг, вул. Сєченова, 50а.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено протиправну бездіяльність щодо невжиття заходів для усунення причин, що породжують подання заяви від 12.02.2019 року, бо роз`яснений порядок проведення реєстрації позивача за адресою місцезнаходження Комунальної установи «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради: 50012, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сєченова, 50а. Крім того, в листі відповіді від 22.04.2019 за вих. №16/01-32/1567 відповідачем надано обгрунтовану відповідь з приводу питань порушених в заяві позивача від 12.02.2019.

Аналіз викладених вище норм вказує, що законом встановлений певний порядок та умови реєстрації місця проживання громадян шляхом надання певних документів, а саме: довідки про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи; копії посвідчення про взяття на облік бездомної особи, зокрема, в Комунальній установі «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради. У свою чергу, відповідач не наділений повноваженнями вживати заходів нормативно-правовим актом для забезпечення права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, а також складати індивідуальний акт, яким би визначалось місце перебування (проживання) фізичних осіб, зокрема, за адресою місцезнаходження Комунальної установи «Будинок нічного перебування» Криворізької міської ради.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також, від кількості та статусу тих, кому він адресований.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

З аналізу матеріалів справи, виходячи із змісту позовних вимог та їх обґрунтування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 139 КАС України, з урахуванням того, що ухвалою суду від 04.08.2020 року було задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору на підставі статті 133 КАС України, статті8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позивача, тому питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору судом, не вирішується та судові втрати у справі не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривий Ріг ради (50014, м. Криви Ріг, вул. Шурупова, 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії -відмовити.

Судові витрати у справі не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко