Справа № 120/3878/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 листопада 2020 р. Справа № 120/3878/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Коломійця Ігоря Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Коломійця Ігоря Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- скасувати наказ відповідача від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг «Про відмову в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою»;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.08.2018 № 802/1590/18 зобов`язано відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Наказом відповідача від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Однак, відповідачем також надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність цієї ж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , яка почала розробляти проектну документацію.

Тому, 16.02.2019 позивач через Центр адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінницької міської ради звернувся із клопотанням до відповідача про скасування наказу від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 25.03.2019 № 2-3697/15-19-сг наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг скасовано.

З метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність іншої ділянки площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, позивач звернувся до відповідача із відповідним клопотанням, яке зареєстровано 12.11.2019.

Однак, наказом відповідача від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою. Відмова мотивована тим, що наказом від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг позивачу вже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

На думку позивача, наказ відповідача від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг є протиправним, оскільки при його прийнятті Головним управління Держгеокадастру у Вінницькій області не враховано, що наказом від 25.03.2019 № 2-3697/15-19-сг скасовано наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг. Тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 10.08.2020 позовну заяву позивача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 10.08.2020 клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову повернуто без розгляду.

10.09.2020 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 10.08.2020.

Ухвалою від 15.09.2020 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою надано відповідачу 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також витребувано за ініціативою суду у відповідача належним чином засвідчені копії клопотання Коломійця Ігоря Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 із додатками до нього та прийнятий щодо клопотання наказ від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг «Про відмову в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою»; наказ від 25.03.2020 № 2-3697/15-19-сг та документи, на підставі яких він був прийнятий.

02.11.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Мотивуючи відзив відповідач зазначає, що на виконання рішення суду по справі № 802/1590/18-а щодо позивача прийнято наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» згідно якого позивачеві було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

16.02.2019 позивач звернувся із клопотанням про скасування наказу від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 25.03.2019 № 2-3697/15-19-сг наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг скасовано.

Відповідач зазначає, що Головне управління у своїй діяльності користується електронною системою документообігу «ДОК ПРОФ» в якій щоденно реєструється велика кількість вхідної кореспонденції. Обов`язку здійснювати моніторинг, відслідковування черговості та кількість надходження клопотань від громадян не передбачено. Відповідач звернув увагу на те, що внаслідок багаторазових звернень позивача виникла хаотична ситуація, яка призвела до відмови у задоволенні його клопотання про надання дозволу.

Що стосується зобов`язання Головного управління надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зауважив, що надання такого дозволу є дискреційними повноваженнями відповідача.

12.11.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.08.2018 у справі № 802/1590/18 визнано протиправним та скасовано наказ від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг, зобов`язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

На виконання рішення суду по справі № 802/1590/18-а відповідачем прийнято наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» згідно якого позивачеві було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.63,106).

16.02.2019 позивач через Центр адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінницької міської ради звернувся із клопотанням до відповідача про скасування наказу від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг (а.с.60, 104).

Наказом відповідача від 25.03.2019 № 2-3697/15-19-сг «Про визнання наказу таким, що втратив чинність від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг» наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг визнано таким, що втратив чинність (а.с.59, 105).

28.10.2019 позивач звернувся до відповідача із клопотанням в інтересах ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення, рілля.

До вказаного клопотання позивачем додано графічний матеріал на земельну ділянку із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копію паспорта, свідоцтва про народження та ідентифікаційного номеру (а.с.102-103).

Наказом відповідача від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою. Відмова мотивована тим, що наказом від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг позивачу вже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.58, 101)

Не погоджуючись із наказом від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг з метою визнання його протиправним та скасування позивач звернувся до суду із цим позовом .

Надаючи правову оцінку наказу від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг, суд зазначає наступне.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 81 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Зокрема, ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням на положення ч. 4 ст. 116 ЗК України.

Втім, вичерпний перелік підстав, за наявності яких громадянину може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність передбачено у ч. 7 ст. 118 ЗК України і підстави, з яких виходив відповідач, відмовляючи позивачу до них не належать.

Правомірність своєї позиції відповідач обґрунтовує тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг позивачу вже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Тому, на думку відповідача, позивач вже скористався правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, що унеможливлює надання йому ще одного дозволу.

Разом з тим, суд такі твердження оцінює критично та вважає їх необґрунтованими, оскільки, як встановлено судом та не заперечується самим відповідачем наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 25.03.2019 № 2-3697/15-19-сг «Про визнання наказу таким, що втратив чинність від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг» наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг визнано таким, що втратив чинність (а.с.59, 105).

Тобто на час звернення позивача (28.10.2019) із клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, наказ від 01.10.2018 № 2-12958/15-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» втратив чинність.

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом наведеної норми громадянин України може набути у власність земельну ділянку за рахунок земель державної та комунальної власності лише в межах норм безкоштовної приватизації та лише один раз по кожному виду використання.

Відтак визначальним у цьому випадку є встановлення факту набуття позивачем у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства станом на дату прийняття оскаржуваного наказу.

Відповідно до ст. 125 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних належним доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач набув у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок державної (комунальної) власності.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства та згідно з усталеною судовою практикою дозвіл та проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 26.02.2019 у справі № 826/5737/16, від 17.04.2019 у справі № 461/8315/17).

Більше того, з урахуванням вимог ст. 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект буде затверджено відповідним органом.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за цільовим використанням "для ведення особистого селянського господарства".

За наведених обставин, прийняття оскаржуваного наказу про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, порушує права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту у спосіб, що заявлений у вимогах пред`явленого позову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру Вінницькій області від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою" є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Наслідком скасування судом у цій справі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг є те, що клопотання позивача від 28.10.2019 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою залишається нерозглянутим.

Згідно ч. 3-4 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи із обставин цієї справи суд встановив, що оскаржений позивачем наказ не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність наказу, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх передбачених нормами ст. 118 ЗК України умов для прийняття рішення про надання позивачу бажаного для нього дозволу.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, наказ від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг, яким відмовлено у наданні дозволу позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, суд вбачає підстави задовольнити похідну позовну вимогу у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання від 28.10.2019 та прийняти мотивоване рішення у формі наказу із оцінкою усіх істотних обставин, які у відповідності із ст. 118 ЗК України, мають значення при вирішенні питання про надання чи відмові у наданні бажаного для позивача дозволу.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем у розмірі 840,80 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 630,60 грн. тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.12.2019 № 2-24341/15-19-сг "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 від 28.10.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, та прийняти мотивоване рішення у формі наказу, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 (ідентифікаційний НОМЕР_1 ) в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович