Справа № 701/761/20
Суддя: Калієвський І. Д.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №701/761/20
Провадження №2-а/701/22/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого - судді -Калієвського І. Д.
за участю секретаря -Байдужої Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора поліції Управління патрульної поліції в Херсонській області, 2 рота 1 батальйон Чмерук Ростислава Миколайовича та Управління патрульної поліції м. Херсон про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

На підставу своїх вимог спирається на те, що 14 серпня 2020 року приблизно о 12 год. 42 хв., позивач пересувався на своєму транспортному засобі територією Миколаївської області по а/д М14 173 км., де його зупинили працівники патрульної поліції.

В подальшому з приводу даної події 14 серпня 2020 року о 12 год. 51 хв., інспектором Чмерук Ростиславом Миколайовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАМ №2976915.

Відповідно до даної постанови 14 серпня 2020 року приблизно о 12 год. 42 хв, ОСОБА_1 , на а/д М14 на 173 км., керуючи транспортним засобом "Renault Kangoo", реєстраційний помер НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки, а також не мав протокола технічного огляду на автомобіль котрий підлягає своєчасному технічному контролю.

Згідно до даної постанови на позивача був накладений штраф відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення в розмірі 340 грн. 00 коп.

З постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ЕАМ №2976915 не погоджується в повному обсязі з наступних підстав:

Позивач вважає, що ним не було вчинено діяння, яке підпадає під ознаки передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Жодних доказів вчинення позивачем правопорушення патрульні не надали. Він не мав можливості скористатись своїм правом та написати письмові пояснення по справі, щоб висловити свої доводи та міркування щодо ситуації яка склалася. Відтак до постанови не додані пояснення. Не відбулось розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, а якщо бути точним то його і не попередили про розгляд справи. Зокрема не представлено відеозапису правопорушення. Крім того позивач не мав можливості скористатись професійною правовою допомогою під час складання постанови, так як про таку можливість його ніхто не попередив. У постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення (Постанова Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а), у з`язку з чим позивач змушений звернутись з даною позовною заявою до суду.

Позивач в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач інспектор поліції Управління патрульної поліції в Херсонській області, 2 рота 1 батальйону Чмерук Р.М. та представник відповідача - Управління патрульної поліції м. Херсон, до суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, однак це не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у їх відсутність враховуючи позицію викладену у відзиві на позов.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

Позивач 14 серпня 2020 року був зупинений інспектором поліції Управління патрульної поліції в Херсонській області, 2 рота 1 батальйон Чмерук Ростиславом Миколайовичем та було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАМ №2976915. (а.с.6).

Вказаною постановою, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 (триста сорок) гривень.

Згідно постанови, вбачається, що позивач керуючи автомобілем "Renault Kangoo" номерний знак НОМЕР_1 , не був пристібнутим ременем безпеки а також позивач не мав протоколу технічного огляду на автомобіль котрий підлягає своєчасному технічному контролю, але його не пройшов чим порушив ст. 37 Закону України "Про дорожній рух".

Ст. 37 Закону України "Про дорожній рух" регламентує, що забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Проте в постанові працівниками поліції суть правопрушення зазначена як не проходження своєчасного технічному контролю, а ст. 37 Закону регламентує заборону експлуатації транспортного засобу який підлягає обов`язковому технічному контролю, але не пройшов його.

Крім того у відзиві на позов зазначено, що позивач порушив п. 31.3 б ПДР України, проте в постанові відсутня будь яка інформація щодо пункту ПДР України який порушив позивач.

Пункт 31.З ПДР України, а саме згідно даного пункту ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Згідно ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Із матеріалів справи вбачається, що працівник поліції виносячи постанову не врахував пояснення позивача проте, що у нього на даний транспортний засіб не дієобов"язковість технічного контролю. Позиція позивача підтверджується сертифікатом відповідності щодо індивідуального затвердження колісного типу від 17.01.2019 р. виданого ТОВ "Рівнестандарт", яке призначено як орган сертифікації КТЗ, їх частин та обладнання відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 06.09.2016 р. і згідно даного сертифікату вбачається, що даний транспортний засіб може бути зареєстровано та допущено до участі у дорожньому русі без виконаня подальших процедур затвердження. До сертифікату надано перелік доказів стосовно відповідності КТЗ вимогам щодо індивідуального затвердження, згідно якого вбачається факт перевірки/випробування системи гальмування, кріплення ременів безпеки, скла та скломатеріалів, пристроїв непрямого огляду та їх встановлення, встановлення пристоїв освітлення і світлової сигналізації та їх маркування, викиди забруднювальних речовин КТЗ та технічний стан КТЗ.

Із оглянутого відеозапису наданого відповідачами вбачається, що працівник поліції належним чином не зафіксував факт того що позивач був не пристебнутим під час руху автомобіля ременем безпеки. На момент коли працівник поліції підійшов до автомобіля позивач був відстебнутий від ременя безпеки і попросив працівника поліції надати йому доказ того, що під час руху автомобіля він не був пристебнутим ременем безпеки. Проте із відеозапису вбачається, що дана вимога була проігнорована працівником поліції і лише запропоновано було позивачеві написати письмові пояснення.

Крім того матеріали відповідачами суду не надано доказів того, що позивач використовував даний автомобіль для перевезення пасажирів чи вантажу з метою отримання прибутку.

З наведеного вище випливає, що основною підставою для обов`язкового проходження легковими автомобілями обов`язкового технічного контролю, є використання транспортного засобу для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, неможливе через відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки факт керування автомобілем позивачем з не пристебнутим ременем безпеки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами та враховуючи, що згідно порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, автомобіль "Renault Kangoo", що є маловантажним т/з типу «В» і має масу без навантаження 1439 кг., та повну масу 3000 кг., (наведене підтверджується сертифікатом відповідності), тобто являється легковим автомобілем, відноситься до транспортних засобів, які не підлягають до проходження обов`язкового технічного контролю, якщо автомобіль не використовується для перевезення пасажирів або вантажів, з метою отримання прибутку.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ч. 2. ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, лій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 3) безсторонньо (неупереджено); 4) добросовісно; 5) розсудливо; 6) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 7) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. Виносячи оскаржувану постанову відповідач мав дотримуватись вимог статей 251, 254, 283 КУпАП і прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Відповідно ст. 72 КУпАП доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте, відповідачем, не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушення позивачем. А тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивачем вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З наведеного вбачається, що інспектор поліції не встановив всіх об`єктивних обставин справи при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки останнім не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь при розгляді адміністративного матеріалу, чим не в повному обсязі виконані вимоги ст.ст. 278, 279 КпАП України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242-246, 286 КАС України, ст. ст. 7, 222, 245, 252, 254, 256, 268, 276, 283, 287, 288, 289, 291, 293 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати дії інспектора поліції Управління патрульної поліції в Херсонській області, 2 рота 1 батальйон Чмерук Ростислава Миколайовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2976915 від 14.08.2020 року винесену інспектором поліції Управління патрульної поліції в Херсонській області, 2 рота 1 батальйон Чмерук Ростиславом Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП скасувати, провадження у справі - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Д. Калієвський