Справа № 160/12919/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-
12.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, щодо не зарахування періодів роботи до загального та пільгового стажу роботи та відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах:
- з 05.07.1990 року по 01.11 1993 рік в Шахтоуправлінні ім.17-го партз`їзду виробничого об`єднання по видобутку антрацита «Шахтарськ-антрацит» електрослюсарем підземним та прохідником з повним робочим днем під землею;
-з 22.06. 1998 року по 04.11. 2002 рік в 6-ому Воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України на посаді респираторника;
-з 25.05.2011 року по 02.01.2012року в ПАТ «Ремвуголь» - прохідником з повним робочим днем під землею;
-з 20.01.2012p.no 27.02.2013 р.- в ТОВ «Донпромбізнес» - прохідником з повним робочим днем під землею.
-з 12.03.2013року по 15.03.2017рік-ПАТ «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАССА» прохідником з повним робочим днем під землею.
13.10.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
30.10.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що згідно даних системи персоніфікованого обліку в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 (формі ОК-5) відсутня інформація про нараховану заробітну плату та сплату страхових внесків за періоди роботи в ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбаса» з 01.10.2014 по 31.07.2015 та з 01.12.2016 по 15.03.2017. При перевірці трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 було встановлено, що в записах №7-№9 відсутня або виправлені дати в наказах, в записі № 10 не зазначено прізвище директора підприємства. Записи в трудовій книжці не містять відомостей, що визнчають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено розділ, підрозділ, пункт, найменування списків, або їх номери, інформацію про атестацію робочих місць.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 1250-592027 від 06.08.2018 року.
16.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, зазначеним рішенням позивачу повідомлено, що пільговий стаж згідно ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахування кратності складає 19 роки 5 місяці 19 днів, стаж роботи в підземних умовах, який враховується для визначення права на пільгову пенсію незалежно від віку відповідно до статті 114 Закону складає 1 рік 08 місяців 20 днів, що недостатньо для призначення пільгової пенсії.
Таким чином, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж, відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах.
Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суд з даним позовом.
Надаючи правову оцінку наведеному вище, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
1)працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць. - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
При цьому суд зауважує, що відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , датою народження ОСОБА_1 є 27.06.1970р, тобто на день звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (16.09.20р.) позивачу було повних 50 років.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 наданої до суду видно, що ОСОБА_1 займав наступні посади:
- з 05.07.1990 року по 01.11.1993 рік в Шахтоуправлінні ім.17-го партз`їзду виробничого об`єднання по видобутку антрацита «Шахтарськ-антрацит» електрослюсарем підземним та прохідником з повним робочим днем під землею (з 02.03.1999 року переведений проходчиком підземним з повним робочим днем під землею);
-з 22.06.1998 року по 04.11. 2002 рік в 6-ому Воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України на посаді респираторника;
-з 25.05.2011 року по 02.01.2012року в ПАТ «Ремвуголь» - прийнятий прохідником з повним робочим днем під землею;
-з 20.01.2012 pоку no 27.02.2013 р.- в ТОВ «Донпромбізнес» - прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею.
- з 12.03.2013року по 15.03.2017рік-ПАТ «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАССА» звільнений з посади прохідником з повним робочим днем під землею;
- з 27.08.2018 по теперішній час а ПАТ «ДТЕК Павлоград вугілля» ВСП «Шаштоуправління Павлоградське» підземним прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті».
Аналіз вищенаведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
Отже, записів в трудовій книжці позивача для цього повністю достатньо, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 зазначені періоди роботи, назви професії, а також визначено, що роботи виконувались з повним робочим днем під землею.
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача період роботи з 05.07.1990 року по 01.11.1993 рік, з 22.06.1998 року по 04.11. 2002 рік, з 25.05.2011 року по 02.01.2012 рік, з 20.01.2012 року по 27.02.2013, з 12.03.2013 року по 15.03.2017рік з повним робочим днем під землею підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, засвідчено підписами помічника директора з кадрів та інспектора відділу кадрів та відтиском печатки. Самі записи мають всі необхідні відомості та не містять виправлень. Тобто достовірність записів сумніву не викликає.
Відповідач не врахував дані періоди до загального та пільгового стажу період з 05.07.1990 року по 01.11.1993 рік в Шахтоуправлінні ім.17-го партз`їзду виробничого об`єднання по видобутку антрацита «Шахтарськ-антрацит» - електрослюсарем підземним та прохідником з повним робочим днем під землею (з 02.03.1999 року переведений проходчиком підземним з повним робочим днем під землею); з 22.06.1998 року по 04.11. 2002 рік в 6-ому Воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України - на посаді респираторника; з 25.05.2011 року по 02.01.2012року в ПАТ «Ремвуголь» - прийнятий прохідником з повним робочим днем під землею; з 20.01.2012p.no 27.02.2013 р.- в ТОВ «Донпромбізнес» - прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею; з 12.03.2013 року по 15.03.2017рік-ПАТ «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАССА» звільнений з посади прохідником з повним робочим днем під землею.
Відсутність дати в наказах в трудовій книжці, та не зазначення прізвища директора не може бути підставою для відмови в зарахуванні до загального стажу періоди його роботи з 07.11.1993р. по 11.04.1995р. в ПП «Панда» та з 15.05.1995р. по 15.06.1998р. в ПП «Сила».
Також суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси. З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.
Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13 червня 2018 року.
Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом міністерства соціальної політики № 383 від 18.11.2005 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Так, під час роботи по професіям, які дають право пільгове пенсійне забезпечення, застосовуються постанова Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162. від 16.01.2003 №36, від 24.06.2016 №461.
Працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, відносяться до Списку № 1 розділу 1 «Підземні роботи».
З наведеного вбачається, що у відповідача наявні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача для пенсії на пільгових умовах.
Судом встановлено та відповідачем фактично визнається у відповіді на відзив, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах надані відповідні документи, які не були враховані пенсійним органом.
За таких обставин, відповідачем безпідставно не враховані вищевказані документи, що були надані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності у нього пільгового стажу за спірні періоди роботи.
Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу періоду роботи на ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» з 01.10.2014р. по 31.07.2015р., з 01.12.2016р. по 15.03.2017рік з 01.06.2014 року по 30.12.2014 року в ДП «Шахтарськантрацит» ВП шахта «Іловайська», суд зазначає наступне.
Позивачем періоди 01.10.2014 по 31.07.2015 та з 01.12.2016 по 15.03.2017 не зарахований, так, як відсутня інформація про нараховану заробітну плату сплату страхових внесків.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 цього Закону).
Відповідно до ст. 11 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру.
За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.
Згідно ч. 5, 6 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1. 2. 4 статті 14 нього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 етапі 14 цього Закону квартал.
З огляду на вказані норми діючого законодавства суд приходить до висновку, що наявність у підприємства, де працювала особа, заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи, за який не сплачено (не обліковуються) страхові внески, до трудового стажу працівника, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює за страхована особа. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. А застрахована особа не несе відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків, нарахованих із заробітної плати цієї особи. Цю відповідальність відповідно до вищезазначених норм закону несе тільки страхувальник (підприємство).
Відмовляючи позивачу в зарахуванні певних періодів роботи та відповідної заробітної плати до страхового стажу при обчисленні пенсії, відповідач фактично покладає саме на застраховану особу відповідальність за неперерахування страхувальником відповідних страхових внесків, порушуючи тим самим вищенаведені положення чинного законодавства.
Таким чином, усі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.
Таким чином, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» з 01.10.2014р. по 31.07.2015р., з 01.12.2016р. по 15.03.2017рік а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Таким чином, професії та посади позивача, за якими він працював, віднесені до Списку №1.
Суд також вказує на те, що в трудовій книжці позивача, безпосередньо, зазначається що він працював на посадах з повним робочим днем під землею.
Як встановлено з матеріалів справи, пільговий стаж роботи позивача, який зарахований відповідачем за Списком №1 складає 1 рік 8 місяців 20 днів.
При цьому, враховуючи встановлені судом обставини та висновки суду, до пільгового стажу позивача (Список №1) підлягають зарахуванню спірні періоди, а саме: період роботи з 05.07.1990 року по 01.11 1993 рік в Шахтоуправлінні ім.17-го партз`їзду виробничого об`єднання по видобутку антрацита «Шахтарськ-антрацит» електрослюсарем підземним та прохідником з повним робочим днем під землею; період роботи з 22.06. 1998 року по 04.11. 2002 рік в 6-ому Воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України на посаді респираторника; період роботи з 25.05.2011 року по 02.01.2012року в ПАТ «Ремвуголь» - прохідником з повним робочим днем під землею; період роботи з 20.01.2012p.no 27.02.2013 р.- в ТОВ «Донпромбізнес» - прохідником з повним робочим днем під землею; період роботи з 12.03.2013року по 15.03.2017рік-ПАТ «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАССА» прохідником з повним робочим днем під землею, що у своїй сукупності свідчить про те, що загальний пільговий стаж позивача за Списком №1 складає понад 15 років, що, в свою чергу, надає підстави для застосування при призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, однак, протиправно відповідачем здійснено не було, внаслідок чого такі дії відповідача є протиправними.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення пенсії з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 16.09.2020 року, суд зазначає наступне.
Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість зарахування спірного періоду роботи позивача для призначення пенсії на пільгових умовах, суд вважає за доцільним зобов`язати відповідача здійснити призначення такої пенсії саме з дня звернення позивача з відповідною заявою.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на вищевикладене, у суду наявні підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищезазначене, суд вбачає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судовий збір згідно квитанції № 28882374 від 09.10.2020 року в розмірі 840,80 грн.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, щодо не зарахування періодів роботи до загального та пільгового стажу роботи та відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
- з 05.07.1990 року по 01.11 1993 рік в Шахтоуправлінні ім.17-го партз`їзду виробничого об`єднання по видобутку антрацита «Шахтарськ-антрацит» електрослюсарем підземним та прохідником з повним робочим днем під землею;
-з 22.06. 1998 року по 04.11. 2002 рік в 6-ому Воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України на посаді респираторника;
-з 25.05.2011 року по 02.01.2012року в ПАТ «Ремвуголь» - прохідником з повним робочим днем під землею;
-з 20.01.2012p.no 27.02.2013 р.- в ТОВ «Донпромбізнес» - прохідником з повним робочим днем під землею.
-з 12.03.2013року по 15.03.2017 рік - ПАТ «ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАССА» прохідником з повним робочим днем під землею.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський