Справа № 640/15887/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Київ № 640/15887/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

громадянки Російської Федерації ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у

місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС

України

про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання

вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України (надалі - відповідача), адреса: 02152, місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 4А, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо невиконання вимог пункту 101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2011 року № 215, що полягає у відмові Яготинським районним відділом ДМС України прийняти належно оформлені документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України;

- зобов`язати Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України прийняти у ОСОБА_1 документи для оформлення набуття її дочкою ОСОБА_2 громадянства України.

Підставами позову вказано порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача внаслідок протиправної бездіяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку з народженням дитини у 2019 році позивач звернулась з відповідними документами до уповноваженого органу державної міграційної служби для оформлення набуття її дочкою громадянства України, однак відповідачем було повернуто заяву позивача з підстав того, що законодавство України не передбачає можливості подачі документів з питань громадянства України особами, законність перебування на території яких, підтверджується довідкою про звернення за захистом в Україні.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що оскільки її дочка народилась на території України то остання відповідно до приписів законодавства України та за територіальним походженням має право на набуття громадянства України.

Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії, та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що приймаючи відмову у прийняті заяви про оформлення громадянства України дочки позивача, уповноважений орган державної міграційної служби діяв на підставі та у межах передбачених чинним законодавством.

Так, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідно до визначеного чинним законодавством порядком передбачено, що під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України, однак при зверненні до відповідача позивачем було надано довідку довідки про звернення за захистом в Україні.

На думку відповідача, вказана вище довідка не являється відповідним документом, який відповідно до вимог чинного законодавства являється належним підтвердженням проживання на території України на законних підставах та не може братися до уваги як документ який посвідчує особу та її статус.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , є особою, яка звернулася за захистом в Україні у зв`язку з побоюваннями переслідувань у країні свого походження через політичні причини, а також систематичне порушення прав людини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача у місті Яготин, Київської області України народилася донька ОСОБА_2 .

06 лютого 2020 року позивач звернулася з пакетом документів для оформлення набуття її дочкою громадянства України за місцем своєї реєстрації до Яготинського районного відділу ДМС України, однак подані позивачем документи документи уповноваженим орган прийняті не були, з підстав того, що для оформлення набуття дочкою позивача громадянства України, остання має подати оригінал свого паспорта.

При цьому, при подачі документів до уповноваженого органу позивачем в заяві було зазначено, що свій національний паспорт позивач передала на зберігання до Управління шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області згідно до порядку, передбаченого Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року № 649, зазначивши про можливість ознайомитися з її паспортним документом в ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, позивач подала заву з пакетом документів для оформлення набуття її дочкою громадянства України до канцелярії Яготинського районного відділу ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області в ДМС України, про що отримала відмітку на копії заяви в канцелярії.

01 квітня 2020 року позивач отримала відповідь від ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 80.3248-118/80.3248.1-20 від 17 березня 2020 року, відповідно до якої, законодавство України не передбачає можливості подачі документів з питань громадянства України особами, законність перебування на території яких, підтверджується довідкою про звернення за захистом в Україні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням 07 квітня 2020 року позивач звернулася до ДМС України зі скаргою на відмову в прийнятті документів для визнання дитини громадянином України. 08 травня 2020 року Позивач отримав відповідь на скаргу від Третьої особи № К-3507-20/6.4/1165-20 від 27 квітня 2020 року, у якій було зазначено, що, відповідно до пункту 5 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України та подаються копії таких документів. З огляду на відсутність у неї документів, передбачених пунктом 5 Порядку, вона не може порушити клопотання про оформлення

Вважаючи бездіяльність уповноважених органів міграційної служби щодо не розгляду заяви про оформлення громадянства України її дочці протиправною, позивач звернулась до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» вбачається, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 1 Конвенції про скорочення безгромадянства, Договірна Держава надає своє громадянство народженій на її території особі, яка в іншому разі була б апатридом. Таке громадянство надається: (а) при народженні, в силу закону або (b) при порушенні перед належним органом влади клопотання відповідною особою або від її імені в порядку, встановленому національним законодавством. За умови дотримання положень частини 2 цієї статті жодне подібне клопотання не може бути відхилене.

Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про громадянство України», дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

З матеріалів справи судом в свою чергу було встановлено, що ОСОБА_2 - дочка позивача, народилася в Україні ІНФОРМАЦІЯ_1 і є іноземцем, щодо якої її матір`ю - позивачем по даній справі подано зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Відповідно до пункту 43 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (надалі - Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем (частина третя статті 8 Закону), один із батьків дитини або інший законний представник подає документи, передбачені підпунктами "а" - "г" пункту 39 цього Порядку, а також копію свідоцтва про народження дитини.

Пунктом 1 Порядку № 215 зазначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 215 заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Пунктом 5 Порядку № 215 зокрема передбачено, що заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою. Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Відповідно до підпунктів «а» - «г» пункту 39 Порядку № 215, один із батьків дитини або опікун чи піклувальник подає такі документи:

а) заяву про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм) дитини;

в) заяву дитини віком від 14 до 18 років про згоду щодо набуття громадянства України;

г) зобов`язання припинити іноземне громадянство - для дітей, які є іноземцями.

Для дітей-іноземців, які є громадянами (підданими) кількох держав, - зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається для дітей, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є діти, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що вказані у зазначених пунктах порядку документи були подані позивачем 06 лютого 2020 року до Яготинського районного відділу ДМС України.

Відповідно до пункту 5 Порядку, під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється паспортний документ або документ, що його замінює та посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном. У разі потреби подається засвідчений переклад тексту документа українською мовою.

Відповідно до пункту 4 Порядку, заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що під час подання документів до Яготинського районного відділу ДМС України Позивачем була подана довідка про звернення за захистом в Україні та копія паспортного документа іноземця, а також заява про можливість ознайомитися з її паспортним документом в ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України

Суд звертає увагу, що відповідно до наданих позивачем документів вбачається, що останній проживає в Україні на законних підставах, що підтверджується довідкою про звернення за захистом в Україні, яка, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового чи тимчасового захисту» є документом, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочався з моменту звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до остаточного визначення статусу такої особи у розпочатій процедурі.

Позивач звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в квітні 2017 року і як вбачається з наявних матеріалах доказів по сьогоднішній день уповноваженим органом рішення прийнято не було.

Відповідно до довідки про звернення за захистом на ім`я позивача, місце перебування зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, та враховуючи той факт що на момент звернення позивача до уповноваженого органу з заявою щодо оформлення набуття її дочкою ОСОБА_2 громадянства України її паспортний документ знаходився на збереженні у відповідача, до якого територіально відноситься Яготинський районний відділ ДМС України, позивач подаючи відповідачу довідку про звернення за захистом в Україні як документ, що його замінює та посвідчує особу заявника, на переконання суду фактично було пред`явлено відповідачу документ, що посвідчує особу позивача, що в свою чергу відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, з урахуванням викладених вище висновків суду, можна прийти до висновку, що позивачем були подані всі необхідні документи у встановленому законом порядку, а твердження Державної міграційної служби України про відсутність у позивача документів, передбачених пунктом 5 Порядку, зазначені у відповіді останнього про розгляд скарги № К-3507-20/6.4/1165-20 від 27 квітня 2020 року, не відповідають дійсності.

При цьому, суд вважає також за необхідне звернути увагу, що під час подачі документів позивачем також до заяви про оформлення набуття громадянства України, було додано копію паспорта громадянина Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_1 » № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що для оформлення набуття громадянства України за народженням дитини батьки або один із батьків повинні надати копії документів, зокрема, копію свідоцтва про народження дитини і копію паспорта громадянина України, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.

Водночас, суд звертає увагу, що чинними на момент виникнення спірних правовідносин нормами не передбачено обов`язку батька дитини, яка бажає отримати громадянство України за народженням надавати оригінали таких документів, зокрема оригінал паспорту громадянина України, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 802/2417/17-а.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України прийняти у ОСОБА_1 документи для оформлення набуття її дочкою ОСОБА_2 громадянства України, суд зазначає наступне.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивач, заявляючи одну з позовних вимог про зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України, а саме в частині щодо прийняти у ОСОБА_1 документи для оформлення набуття її дочкою ОСОБА_2 громадянства України, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача.

Аналогічна правова позиція щодо наведених обставин викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (№ К/9901/2399/17).

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях прийняття рішення щодо набуття громадянства України.

У зв`язку з чим, суд вважає що належним та допустим захистом прав позивача буде зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України повторно розглянути документи подані громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 для вирішення питання оформлення набуття її дочкою ОСОБА_2 громадянства України, з урахуванням висновків викладених в даному судовому рішенні.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме,

- визнання протиправною бездіяльності Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо невиконання вимог пункту 101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2011 року № 215, що полягає у відмові Яготинським районним відділом ДМС України прийняти належно оформлені документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України;

- зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України повторно розглянути документи подані громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 для вирішення питання оформлення набуття її дочкою ОСОБА_2 громадянства України, з урахуванням висновків викладених в даному судовому рішенні.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 630,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо невиконання вимог пункту 101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2011 року № 215, що полягає у відмові Яготинським районним відділом ДМС України прийняти належно оформлені документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України.

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України повторно розглянути документи подані громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 для вирішення питання оформлення набуття її дочкою ОСОБА_2 громадянства України, з урахуванням висновків викладених в даному судовому рішенні.

4. Стягнути на користь громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 630,60 грн (шістсот тридцять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Яготинського районного відділу ДМС України (02152, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 9, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова