Справа № 160/8111/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року Справа № 160/8111/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.
позивача представника позивача представника відповідачів 2 та 3 ОСОБА_1 Снігура А.С. Богомол О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, відповідача-2: Офісу Генерального прокурора, відповідача-3: Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
16 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, з урахуванням уточнень, до відповідача-1: П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, відповідача-2: Офісу Генерального прокурора, відповідача-3: Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій просить:
Визнати протиправним та скасувати Рішення № 3 від 07.07.2020 П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора.
Зобов`язати прокуратуру Дніпропетровської області перевести ОСОБА_1 на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі у відповідності до положень пунктів 7, 18 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він працює в органах прокуратури України. 19 вересня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - «Закон № 113-ІХ»), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, офісів обласних прокуратур, а також необхідність проходження прокурорами атестації, як обов`язкову передумову для подальшого проходження служби в органах прокуратури.
Успішно склавши два етапи атестації, позивача було допущено до третього етапу - співбесіди. Однак, згодом позивач дізнався про неуспішне проходження ним атестації.
Позивач не погоджується із рішенням №3 від 07.07.2020 року П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, так як висновки комісії за результатами співбесіди не відповідають дійсності, є протиправними та містять суб`єктивну оцінку, оскільки відомості зазначені у деклараціях про майновий стан позивача є достовірними та підтверджені належними доказами.
Крім того, в обґрунтування позову зазначено, що позивач сумлінно виконує обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 19 Закону України «Про прокуратури» щодо вдосконалення свого професійного рівня та підвищення кваліфікації. Фактів притягнення позивача до відповідальності не було, щорічно позивач проходить таємну перевірку доброчесності, за результатами якої будь-яких порушень з його боку встановлено не було.
Ухвалою суду від 21 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 01 вересня 2020 року.
11 серпня 2020 року на адресу суду від представника відповідача-3 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено про наступне.
Згідно з п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Відповідно до п.п. 9, 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що атестація проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Пунктом 17 зазначеного розділу Закону № 113-ІХ від 19.09.2019 визначено, що кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Згідно з п. 6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 за № 221 зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 17.12.2019 № 336, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Пунктом 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» підставою звільнення прокурора з посади визначено ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Згідно з п. 19 Закону № 113-ІХ від 19.09.2019 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема, при наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Таким чином, норми Закону України «Про прокуратуру» та Закону № 113-ІХ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, у тому числі з адміністративної посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами.
До прокуратури Дніпропетровської області рішення П`ятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації не надходило, у зв`язку з чим рішення про звільнення ОСОБА_1 прокуратурою області не приймалося.
14 серпня 2020 року на адресу суду від представника Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.
Законом України № 113-ІХ запроваджено реформування системи органів прокуратури.
За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Так, п. 12 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора, професійної етики та доброчесності прокурора.
Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
У зв`язку із цим його було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Згідно з п. 8 розділу IV Порядку № 221 співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (пункт 12 розділу IV Порядку № 221).
За змістом п. 13 розділу IV Порядку № 221 співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Обговорення відбувається шляхом опитування прокурора членами Комісії та надання ним відповідей і пояснень. Під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими, у тому числі ті, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора.
Тому доводи позивача, що кадровою комісією не було задано жодного питання стосовно виконаного ним практичного завдання також не можуть братися до уваги.
Під час співбесіди П`ята кадрова комісія лише надавала оцінку професійної етики та доброчесності ОСОБА_1 , що є безпосереднім предметом атестації в силу вимог п. п. 2 п. 12 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
Одним із критеріїв оцінки дотримання правил прокурорської етики та доброчесності є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.
У зв`язку з чим комісія вправі надавати оцінку дотриманню цих вимог прокурорами. В іншому випадку нівелюється сама мета як проведення співбесіди, так і атестації в цілому.
Саме до повноважень кадрових комісій входить дослідження матеріалів, обговорення результатів атестації прокурора та прийняття рішень про успішне чи неуспішне її проходження, що в свою чергу і є дискреційними повноваженнями кадрових комісій.
Також представник відповідача зазначив, що крім іншого, твердження позивача, що оскаржуване рішення носить суб`єктивну оцінку не може братися до уваги.
З огляду на дискреційний характер повноважень кадрових комісій щодо встановлення відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності та прийняття у зв`язку із цим відповідного рішення, вбачається, що суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та, відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам.
Так, П`ятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур було ухвалено рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації від 07.07.2020 № 3.
Комісією зазначено, що на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної доброчесності та етики.
Зокрема, ОСОБА_1 під час співбесіди повідомив комісії з атестації, що у КДКА Дніпропетровської області склав кваліфікаційний іспит для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні та з березня 2020 року і на даний час проходить процедуру стажування для підготовки до самостійної адвокатської діяльності.
На запитання комісії про керівника стажування, ОСОБА_1 відповів, що прізвище керівника стажування - ОСОБА_2 . Однак, перевіркою комісією списку адвокатів - керівників стажування Ради адвокатів Дніпропетровської області у Реєстрі адвокатів - керівника стажування з прізвищем ОСОБА_2 не виявлено. На запитання комісії про ім`я, по батькові та робочу адресу адвоката - керівника стажування, ОСОБА_1 відповіді не надав.
Наведене свідчить про те, що прокурор ОСОБА_1 усвідомлено повідомив атестаційній комісії неправдиві відомості.
Крім того, на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності у зв`язку з декларуванням нерухомого майна за вартістю значно нижчою за середню вартість подібного майна.
14 вересня 2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній ще раз наголосив, що членами комісії не дотримано положення пунктів 12, 13 розділу 4 Порядку № 221, оскільки питання виконання практичного завдання під час співбесіди взагалі не обговорювалось.
Практичне завдання ним виконано вірно, відповідь є вичерпною та повною, питання розкрито повністю.
Також позивач піддав критиці доводи відповідача стосовно того, що спірне рішення не носить суб`єктивну оцінку, оскільки комісією ухвалюється рішення про успішне або неуспішне проходження атестації після обговорення результатів співбесіди шляхом голосування.
Відповідно до Протоколу № 5 від 07.07.2020 року з шести членів комісії троє проголосувало за успішне проходження позивачем співбесіди, а троє громадських активістів голосували проти.
Вказане повторно підтверджує, що спірне рішення носить суб`єктивну оцінку.
Зауваження щодо невірного зазначення прізвища керівника стажування адвокатом позивач пояснив емоційним хвилюванням.
Крім того, позивач зазначив, що питання стажування не мають ніякого відношення до його професійної діяльності як прокурора, не впливають на якість виконання професійних обов`язків та зрештою тільки спрямовані на підвищення рівня його професійної майстерності у сфері права.
Останнє судове засідання у справі відбулось 27 жовтня 2020 року.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, адміністративний позов просили задовольнити.
Представник Офісу Генерального прокурора та Дніпропетровської обласної прокуратури заперечував проти задоволення адміністративного позову, підтримавши доводи викладені у відзиві.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2012 року працює в органах прокуратури України.
Відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області № 1255к від 12.08.2019 р. року обіймає посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область та слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області.
02 березня 2020 року позивач успішно склав два етапи атестації, а саме:
1) іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону,
2) іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Враховуючи успішне проходження перших двох етапів атестації, позивача було допущено до третього етапу атестації у формі проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, з виконанням письмового практичного завдання.
Наказом Генерального прокурора України від 02.06.2020 № 247 створено П`яту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур, відомості про що опубліковано на сайті Офісу Генерального прокурора.
23.06.2020 року на спільному засіданні кадрових комісій (протокол № 1 від 23.06.2020 року) було сформовано і схвалено Графік співбесід прокурорів регіональних прокуратур на 07.07.2020 та опубліковано на сайті Офісу Генерального прокурора, згідно якого співбесіда за участі позивача буде проводитися 07.07.2020 року П`ятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур у приміщенні Тренінгового центру прокурорів України: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 816, корпус 1, кабінет 304.
Після проведення співбесіди з усіма прокурорами, 07.07.2020 р. головуючим комісії було оголошено результати атестації, де позивач дізнався про неуспішне проходження атестації та прийняття П`ятою кадровою комісією рішення №3 Про неуспішне проходження прокурором атестації.
Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної доброчесності та етики.
Зокрема, ОСОБА_1 під час співбесіди повідомив комісії з атестації, що у КДКА Дніпропетровської області склав кваліфікаційний іспит для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні та з березня 2020 року і на даний час проходить процедуру стажування для підготовки до самостійної адвокатської діяльності.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", стажування здійснюється протягом шести місяців під керівництвом адвоката за направленням ради адвокатів регіону. Керівником стажування може бути адвокат України, який має стаж адвокатської діяльності не менше п`яти років. В одного адвоката можуть проходити стажування не більше трьох стажистів одночасно. Рада адвокатів регіону може призначити керівника стажування з числа адвокатів, адреса робочого місця яких знаходиться у відповідному регіоні.
Наведене свідчить про те, що прокурор ОСОБА_1 усвідомлено повідомив атестаційній комісії неправдиві відомості; в обхід визначеної законом процедури набуття права на заняття адвокатською діяльністю, з його слів документально розпочав проходження стажування для підготовки до самостійної адвокатської діяльності, проте, фактично цього не робить; вже четвертий місяць начебто проходить стажування, проте керівника такого стажування не назвав; обов`язкових для стажиста дій, як то, подання поточних звітів до ради адвокатів регіону не здійснює.
Зазначене свідчить про грубе порушення прокурором вимог діючого законодавства, зокрема в частині дотримання процедури набуття права на заняття адвокатською діяльністю.
Крім того, на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності в зв`язку з декларуванням нерухомого майна за вартістю, значно нижчою за середню вартість подібного майна.
25 червня 2008 року батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 площею 53,6 кв.м. за договором купівлі-продажу. Згідно вказаного договору, вартість квартири склала 243 тис. грн., що за діючим курсом НБУ орієнтовно складало 50 106 дол. США. 18 березня 2014 року ОСОБА_3 подарував своїм синам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вказану вище квартиру. Однак, у договорі дарування сторони вказали вартість квартири у значно нижчому розмірі - 149 570 грн., що за діючим курсом НБУ орієнтовно складало 15 330 дол. США. На запитання комісії про причину заниження вартості квартири у договорі дарування та подальшому декларуванні саме такої вартості ОСОБА_1 відповів, що покладався на звіт оцінювача, який був зроблений перед укладенням договору дарування. Не заперечував, що вказана вартість не відповідає ринковій. На запитання комісії, якою на думку ОСОБА_1 є вартість вказаної квартири, останній відповів, що вона вартує близько 33-35 тис. дол. США. Дослідження комісією оголошень про продаж квартир у м. Дніпро з вказаної площею у відкритих джерелах показує, що подібні за площею квартири у м. Дніпро коштують від 40 до 100 тис. доларів США залежно від стану, тобто, середня ринкова вартість подібної квартири складає близько 70 тис дол. США. Тому, комісія не зважає на посилання ОСОБА_1 на звіт оцінювача, враховуючи як власну оцінку останнього щодо реальної вартості його квартири, так і загальнодоступні відомості з спеціалізованих ресурсів торгівлі нерухомістю з мережі Інтернет. У декларації за 2014 рік ОСОБА_1 взагалі не відобразив вартість квартири. Проте, у декларації за 2015 рік зазначив, що вартість квартири на дату набуття складає 149570 грн.
Наслідком вчинення договорів відчуження об`єктів нерухомості за штучно заниженою вартістю є декларування невідповідних відомостей про майновий стан прокурора.
Вчинення працівником прокуратури дій такого роду є ознакою не доброчесності, дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Діяльність прокуратури ґрунтується на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки (ст.3 Закону України "Про прокуратуру").
Всеукраїнська конференція прокурорів затверджує Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (ст.67 Закону України "Про прокуратуру").
27 квітня 2017 року Всеукраїнською конференцією прокурорів затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів.
При виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності (ст.16 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів).
Враховуючи викладене вище, у Комісії наявні обгрунтовані сумніви щодо відповідності дій ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності. Такі дії, на переконання Комісії свідчать про порушення особою присяги працівника прокуратури в частині неухильного додержання законів України, а саме недодержання встановленого законом порядку набуття права на заняття адвокатською діяльністю, та вчинення дій, які не свідчать про доброчесність прокурора, зокрема свідоме декларування прокурором невідповідних відомостей про свій майновий стан.
На підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні, а саме: відсутні обгрунтовані відповіді на питання поставлені у завданні, зокрема щодо зазначення усіх порушених вимог Кримінального процесуального кодексу України, які було допущено. Не було розкрито наявності в умовах завдання такого порушення як відсутність законного представника та захисника в особи А. Прокурором ОСОБА_1 у відповіді на питання №2 було лише процитована стаття 512 Кримінального процесуального кодексу України, обґрунтування відповіді має зауваження лише до обов`язкової участі А., та жодним чином не зауважує на обов`язковості участі законного представника та захисника. Зазначене упущення зроблене у роботі прокурора надає сумніви щодо розуміння ним поставленого завдання кримінального процесуального законодавства, зокрема положення щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Відповідь на запитання №3, щодо порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України знову дублює вже наявну відповідь про заходи медичного характеру та ігнорує питання залучення законного представника та захисника особи А., що підтверджує обґрунтований сумнів комісії щодо професійної компетентності ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у мсті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_1 не пройшов атестацію.
Незгода із вищезазначеним рішенням і є основним предметом розгляду у даній справі.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
19 вересня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, офісів обласних прокуратур, а також необхідність проходження прокурорами атестації, як обов`язкову передумову для подальшого проходження служби в органах прокуратури.
Пунктом 11 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» визначено, що атестація проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Пунктом 12 цього розділу визначено, що предметом атестації є оцінка 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Пунктом 13 визначено, що атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання. Атестація може включати інші етапи, не проходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
Відповідно до п.17 цього розділу Закону №113-ІХ кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації, Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які не успішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Відповідно до підпункту 2 п.19 вказаного розділу цього Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Відповідно до підпункту 8 пункту 22 цього розділу Закону №113-ІХ Генеральний прокурор визначає перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур; порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та процедуру здійснення дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України "Про прокуратуру", про накладення на прокурора Офісу Генерального прокурора, обласної та окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.
Отже, Законом №113-ІХ визначено процедуру, за умов якої створюється кадрова комісія, її повноваження щодо ухвалення рішень про успішне або неуспішне проходження прокурором атестації. При цьому єдиною та головною умовою створення кадрових комісій є створення Офісу Генерального прокурора.
Відповідно до п. п. 7, 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
На виконання викладених вимог Закону, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).
Відповідно до п. 1 розділу І Порядку № 221, атестація прокурорів це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Відповідно до п. 6 розділу І Порядку № 221 атестація включає в себе три етапи:
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Згідно п. 8 розділу І Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:
1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;
2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Згідно із п. 2 розділу IV Порядку № 221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.
Як передбачено п. 8 розділу IV Порядку № 221 співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Законом України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачено, що кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації (п.17 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення). Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури (п.п. 2 п. 19 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення).
Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для прийняття останнього було те, що комісія прийшла до висновку про не доброчесність ОСОБА_1 у зв`язку з декларуванням нерухомого майна; у зв`язку із зазначенням недостовірних даних про керівника стажування. Крім того, певні питання у комісії виникли щодо професійної компетентності позивача у зв`язку з неповним розкриттям питань у практичному завданні.
Щодо першого питання про невідповідність задекларованої квартири реальній вартості, суд зазначає про наступне.
Відповідно до п. 174.6 ст. 174 ПК України оподаткування доходу, отриманого платником податку як дарунок (або в результаті укладення договору дарування) від фізичних осіб.
Кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.
Відповідно до п. 174.2. ПК України об`єкти спадщини оподатковуються:
174.2.1. за нульовою ставкою:
а) вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.
Вказану квартиру батько позивача придбав 25 червня 2008 року із залученням кредитних коштів AT «УкрСиббанк» (договір іпотеки ВКМ 512829- ВКМ512832 від 25.06.2008). Після виплати кредиту та зняття квартири із застави банку позивач та його брат ОСОБА_4 стали співвласниками квартири у АДРЕСА_2 .
Також в оскаржуваному рішенні та у відзиві відповідач зазначає про те, що середня ринкова вартість квартири складає 70 тисяч доларів США.
Однак, при оцінці вартості двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 , власником 1/2 якої позивач є за договором дарування, у рішенні комісії зроблено посилання, як приклад відображення вартості нерухомості, на найдорожчу квартиру на ринку нерухомості у новобудові 2019 року будівництва з сучасним ремонтом і в центральному районі міста.
Суд не погоджується із зазначеними твердженнями відповідача, оскільки із загальнодоступних джерел вбачається, що середня ринкова вартість 2-х кімнатної квартири по АДРЕСА_1 залежно від стану складає від 30 до 45 тисяч доларів США.
Крім того, зазначена квартира була придбана батьком позивача у 2008 році, а подарована у 2014 році, коли позивач вже працював в органах прокуратури, а тому посилання відповідача з цього приводу суд вважає недоречним. вступив до лав працівників Прокуратури України а тому посилання відповідача з цього приводу суд вважає недоречним.
Окрім цього, членами комісії зазначено, що у декларації за 2014 рік позивач взагалі не відобразив вартість квартири.
Суд не погоджується із даним твердженням, оскільки у паперовій формі декларації за 2014 рік необхідно було вказувати нерухоме майно, що перебувало у власності та «суму витрат на придбання у власність чи в оренду або інше право користування». Оскільки позивачу подаровано частку квартири по АДРЕСА_2 , то відповідно позивач не поніс жодних витрат на придбання вказаної квартири, і відповідно не виникло обов`язку на декларування витрат, оскільки позивач їх не здійснював. В той же час у Розділі II «Відомості про доходи» у п. 11 «дарунки, призи виграші» позивачем відображено як вартість подарунку 1/2 частки квартири та зазначено суму 74 785, 00 грн. (1/2 від 149 570,00 грн.).
В електронній декларації за 2015 рік міститься спеціальний рядок «Вартість на дату набуття», що містить дещо інше поняття ніж відповідна графа декларації 2014 року «сума витрат на придбання у власність чи в оренду або інше право користування», та покладає обов`язок вказати вартість майна та дату набуття, що позивачем і було виконано при заповненні електронної декларації на сайті НАЗК за 2015 рік та вказана вартість квартири 149570,00 грн., суму яку визначено фахівцем зі спеціальними знаннями у сфері оцінки нерухомого майна за результатами проведеної оцінки.
Отже, суд констатує, що доводи відповідача про свідоме декларування позивачем невідповідних відомостей про майновий стан не відповідають дійсності та спростовані вищевказаними доказами.
Щодо стажування позивача після складання іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю та сумнівів відповідача стосовно зазначеного факту, суд зазначає про наступне.
Так, у січні 2020 року позивач склав кваліфікаційний іспит для набуття права на заняття адвокатською діяльністю та з березня 2020 року розпочав стажування. Проте, у зв`язку з тим, що відразу розпочався карантин, пов`язаний з пандемію СОVID-19, стажування у адвоката фактично позивач не проходив, звітів не здавав, оскільки для себе визначив, зі слів позивача, пріоритетним питання підготовки до практичного завдання та співбесіди, як вирішального третього етапу атестації у формі проведення співбесіди та приділення уваги роботи в прокуратурі.
У відзиві представник відповідача зазначив, що позивачем повідомлено неправдиві відомості щодо свого стажування та невірно зазначено прізвище керівника стажування.
Судом встановлено, що позивач дійсно невірно назвав прізвище свого керівника стажування, однак, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що питання стажування не мають ніякого відношення до професійної діяльності позивача як прокурора та не впливають на якість виконання професійних обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст.10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стажування може здійснюватися у вільний від основної роботи час стажиста.
До того ж стажування та подальше отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю під час перебування на посаді прокурора не є свідченням порушення вимог про сумісність, таке рішення ухвалено Вищою радою правосуддя від 30.05.2017 за № 1328/0/15-17 та від 24.10.2017 за № 3419/0/15-19, щодо видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю державному службовцю, прокурору, поліцейському та іншій категорії працівників на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Вказане рішення було прийнято Вищою радою правосуддя за результатами розгляду заяви Генеральної прокуратури України про порушення окремими прокурорами вимог щодо несумісності, які виразилися у отриманні ними свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю під час перебування на посаді прокурора.
Щодо висновків про професійну некомпетентність позивача у зв`язку з неповним розкриттям питання під час виконання практичного завдання, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.
Практичне завдання позивачем виконано вірно. Відповідь є вичерпною та повною, оскільки відповідно до умови задачі, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні, в яке суд викликав прокурора та захисника. Тобто, участь захисника за умовами задачі вже була забезпечена, а ключовим питанням, на яке потрібно було надати відповідь відповідно до положень ст. 512 КПК України, якраз і стосувалося обов`язкової участі фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру. При цьому про обов`язкову участь законного представника такої особи та її захисника позивач зазначив у практичному завданні, коли було зроблено посилання на статтю 512 КПК України.
Крім того, в спростування висновків відповідача про професійну некомпетентність позивача суд зазначає, що свою компетентність та знання у сфері права позивач підтвердив 02.03.2020 року, коли успішно склав іспит у формі анонімного тестування, результати якого опубліковані на сайті Офісу Генерального прокурора.
Відповідно до п. 5 розділу І Порядку № 221 предметом атестації є оцінка:
1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок);
2) професійної етики та доброчесності прокурора.
При цьому ні Порядок № 221, ні Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" не містять чіткі критерії/показники збору, дослідження та оцінки інформації, необхідних для цілей атестації.
В сукупному аналізі п. 5 та пп. 3 п. 6 розділу І Порядку № 221 можливо прийти до висновку про те, що встановлення рівня професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок) та професійної етики та доброчесності прокурора мають різні критерії.
Згідно п.п. 3 п. 9 розділу IV Порядку № 221 дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності оцінюється (встановлюється) на підставі наступного: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора.
Показники, передбачені п.п. 3 п. 9 цього розділу, оцінюються за результатами співбесіди, яка складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання.
Таким чином, оскільки порядок роботи кадрових комісій, що здійснюють свої повноваження на підставі пункту 11, підпункту 7 пункту 22 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, Закону України "Про прокуратуру", визначається Порядком роботи кадрових комісій, затвердженим наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 (далі Порядок № 233), та іншими нормативними актами, відповідач має враховувати саме показники, визначені відповідними пунктами та розділами Порядку.
Підсумовуючи викладене, виходячи з положень п. 12 Порядку № 233, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим, із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Розкриваючи зміст верховенства права, Європейський суд з прав людини констатує, що верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Дані позиції знаходять своє практичне застосування і у практиці Верховного Суду (постанова від 28.08.2018 у справі №820/3789/17).
Приймаючи рішення у справі, суд також враховує, що оскаржуване рішення кадрової комісії було прийнято відповідачем за таких обставин, що 3 члени комісії віддали свій голос за успішне проходження позивачем атестації, а 3 члени комісії проголосували за негативне рішення щодо позивача, та при цьому комісією, не дивлячись на те, що голоси членів комісії розділились порівну, було прийняте рішення про неуспішне проходження позивачем атестації.
На думку суду, вказані обставини не відповідають принципу верховенства права.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення № 3 від 07.07.2020 П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора підлягають задоволенню.
Разом з тим, позовні вимоги, в яких позивач просить зобов`язати прокуратуру Дніпропетровської області перевести ОСОБА_1 на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі у відповідності до положень пунктів 7, 18 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Так, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, суд не вправі підміняти повноваження відповідача-3, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
На підставі ст. 139 КАС України суд також вважає за необхідне присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст. ст. 241, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Рішення № 3 від 07.07.2020 року П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання, для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора,
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 листопада 2020 року.

Суддя В.М. Олійник