Справа № 160/7314/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року Справа № 160/7314/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, -
02.07.2020р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» (далі ТОВ «Омега», позивач) до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару №UA110130/2020/000014/1 від 31.01.2020р., №UA110130/2020/000021/1 від 14.02.2020р., №UA110130/2020/000016/1 від 03.02.2020р., №UA110130/2020/000023/1 від 17.02.2020р., №UA110130/2020/000034/1 від 06.03.2020р. та №UA110130/2020/000038/1 від 17.03.2020р.
На виконання вимог ухвали суду від 07 липня 2020 року представником позивача 28.07.2020 року подано до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою усунуто вищеозначені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року позовна заява ТОВ «Омега» прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7314/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 06 жовтня 2020 року об 11:00 год., а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
05.10.2020 року на електронну адресу суду від представника Дніпровської митниці Держмитслужби надійшло клопотання про продовження процесуального строку, в якому останній просив продовжити строк для надання відзиву у справі, з огляду на те, що предметом оскарження у цій справі є 6 рішень митниці про коригування митної вартості, для надання до суду та позивачу копій документів, які необхідно витребувати із віддалених структурних підрозділів Дніпровської митниці Держмитслужби та великою кількістю справ, що знаходиться на розгляді судів усіх інстанцій (станом на 02.10.2020р. - 938) та потребує більш тривалого часу.
Представник позивача в підготовче судове засідання 06.10.2020р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 06.10.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте в наданому 05.10.2020р. останнім на електронну адресу суду клопотанні про продовження процесуального строку просив відкласти розгляд справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2020р. клопотання Дніпровської митниці Держмитслужби про продовження процесуального строку для надання відзиву у справі №160/7314/20 задоволено та продовжено Дніпровській митниці Держмитслужби строк для надання відзиву на позовну заяву разом з доказами його надіслання позивачу до 20.10.2020 року (включно), а також відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 20 жовтня 2020 року на 15:00 год.
15 жовтня 2020 року до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивачем викладено доводи, аналогічні висловленим у позовній заяві
Представник позивача в підготовче судове засідання 20 жовтня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 20.10.2020 року до канцелярії суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просив закрити підготовче провадження у справі №160/7314/20 та розглянути цю справу в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 20 жовтня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 20.10.2020 року на електронну пошту суду від нього надійшла заява про розгляд справи в письмовому провадженні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2020р. закрито підготовче провадження у справі №160/7314/20 та призначено цю справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 11.11.2020р. на 13:30год.
04.11.2020р. до канцелярії суду від представника позивача надійшли додаткові документи на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу.
У судове засідання 11.11.2020р. представники сторін не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, при цьому, як зазначалося вище, 20.10.2020р. представниками сторін подані заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.193 КАС України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.11.2018р. між ТОВ «Омега», як Покупцем, і Товариством з обмеженою відповідальністю «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS» (Греція), як Продавцем, укладено Контракт №F/87, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує свіжі фрукти і овочі, в подальшому «Товари», згідно з асортиментом і за цінами, визначеними в наступних Специфікаціях до цього Контракту (п.1.1 Контракту).
На виконання умов Контракт №F/87 від 01.11.2018р. протягом січня-березня 2020 року на адресу позивача декількома партіями (6 партій) компанією «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS» (Греція) поставлено товар (апельсини свіжі, мандарини свіжі, свіже ківі врожай 2020).
З метою здійснення митного оформлення вказаного товару представником позивача до Дніпровської митниці Держмитслужби, подано наступні електронні митні декларації (далі - МД): №UA110130/2020/002824 від 31.01.2020р.; №UA110130/2020/004458 від 14.02.2020р.; №UA110130/2020/003046 від 03.02.2020р.; №UA110130/2020/004700 від 17.02.2020р.; №UA110130/2020/007149 від 06.03.2020р. та №UA110130/2020/008192 від 16.03.2020р., в яких митна вартість поставленого товару визначена за ціною контракту (основний метод).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з вказаними митними деклараціями надано документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 цих МД, зокрема: зовнішньоекономічний контракт №F/87 від 01.11.2018р. та специфікації до нього, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, міжнародні автомобільні накладні (СМR), фітосанітарні сертифікати, сертифікати походження форми EUR1, документи на підтвердження витрат на транспортування (заявки на перевезення експедитору, договір з перевізником тощо).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих на підтвердження заявленої митної вартості документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку із чим повідомлено декларанта про те, що подані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Судом встановлено, що митним органом виявлено наступні розбіжності у поданих позивачем документах:
1) щодо МД №UA110130/2020/002824 від 31.01.2020р.:
- згідно з умовами п.3.1.1 контракту №F/87 від 01.11.2018р. покупцем здійснюється 100% передплата. Враховуючи здійснення ТОВ «Омега» поставок товарів в рамках заявленого контракту декларанту запропоновано надати банківські платіжні документи щодо оплати.
Враховуючи викладене, посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також роз`яснено, що згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Листом декларанта №31-011 від 31.01.2020р. повідомлено про неможливість надати інші документи, окрім тих, які вже надано до митного органу протягом десяти днів.
2) щодо МД №UA110130/2020/004458 від 14.02.2020р.:
- поставка товару здійснюється згідно з контрактом №F/87 від 01.11.2018р.Рахунок від 08.02.2020р. №585 не містить посилання на специфікацію;
Враховуючи викладене, посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортні документи; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також роз`яснено, що згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Листом від 14.02.2020р. №14-021 декларант ТОВ «Гіперіон Д» підтвердив факт проведення консультацій та надіслав інформацію щодо неможливості подання додаткових документів протягом встановленого законодавством терміну;
3) щодо МД №UA110130/2020/003046 від 03.02.2020р.:
- домовленості про транспортування оцінюваної партії товару зафіксовано у заявці з експедитором №МG-01/2020 від 29.01.2020р., що передувало даті формування укладанню специфікації №107 від 31.01.2020р. до контракту №F/87 від 01.11.2018р., на підставі якого здійснюється поставка, а також факту продажу товару згідно з рахунком №583 від 31.01.2020р.;
- поставка оцінюваного товару здійснюється на умовах FCA VERIA (Греція), при цьому, за умовами поставки FCA згідно з Інкотермс 2010, продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Окрім того, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати, зокрема, і калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Враховуючи викладене, посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортні документи; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також роз`яснено, що згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Листом від 03.02.2020р. №03-021 декларант ТОВ «Гіперіон Д» підтвердив факт проведення консультацій та надіслав інформацію про неможливість подати додаткові документи протягом встановленого терміну;
4) щодо МД №UA110130/2020/004700 від 17.02.2020р.:
- поставка товару здійснюється згідно з контрактом №F/87 від 01.11.2018р.Рахунок від 12.02.2020р. №586 не містить посилання на специфікацію;
- сертифікат якості від 12.02.2020р. не містить найменування сортності цитрусових. Заявка на перевезення заявленої партії товару №ТІМ-2/2020 від 10.02.2020р. була раніше інвойсу №586 від 12.02.2020р.
Враховуючи викладене, посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортні документи; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також роз`яснено, що згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Листом від 17.02.2020р. №17-021 декларант ТОВ «Гіперіон Д» підтвердив факт проведення консультацій та надіслав інформацію про неможливість подати додаткові документи протягом встановленого терміну;
5) щодо МД №UA110130/2020/007149 від 06.03.2020р.:
- в пункті 4.2 контракту від 01.11.2018р. №F/87 наявні умови поставки або
DAP, або FCA, при цьому, декларантом заявлено умови поставки СРТ. Таким чином, митницею виявлені розбіжності в умовах поставки, що впливають на числові значення складових митної вартості.
Враховуючи викладене, посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також роз`яснено, що згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Листом від 06.03.2020р. декларант надіслав інформацію про неможливість подати додаткові документи протягом встановленого терміну;
6) щодо МД №UA110130/2020/008192 від 16.03.2020р.:
- в пункті 4.2 контракту від 01.11.2018р. №F/87 наявні умови поставки або
DAP, або FCA, при цьому, декларантом заявлено умови поставки СРТ.
Враховуючи викладене, посилаючись на ч.5 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також роз`яснено, що згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Листом від 16.03.2020р. №16-031 декларант надіслав інформацію про неможливість подати додаткові документи протягом встановленого терміну.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки наданих до митного оформлення документів та проведення відповідних консультацій з декларантом, Дніпровською митницею Держмитслужби прийнято наступні рішення про коригування митної вартості товару:
- №UA110130/2020/000014/1 від 31.01.2020р., згідно з яким митна вартість задекларованих товарів скоригована відповідно до ст.64 МК України за резервним методом визначення митної вартості; визначена митна вартість товару ґрунтується на раніше визначеній митній вартості подібного товару за наступними показниками: врожай 2019 року, в картонних коробках, без первинної упаковки, імпортованого за поставкою у максимально наближений час з поставкою оцінюваного товару, оформленого за резервним методом визначення митної вартості за ЕМД від 30.01.2019р. №UA408020/2019/2256 на рівні 0,6365 EUR/кг;
- №UA110130/2020/000021/1 від 14.02.2020р., згідно з яким митна вартість задекларованих товарів скоригована відповідно до ст.64 МК України за резервним методом визначення митної вартості; визначена митна вартість товару №1 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом за ЕМД від 13.02.2020р. №UA209210/2020/3313 на рівні 0,6416 EUR/кг;
- №UA110130/2020/000016/1 від 03.02.2020р., згідно з яким митна вартість задекларованих товарів скоригована відповідно до ст.64 МК України за резервним методом визначення митної вартості; визначена митна вартість товару №1 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом, поставлених на умовах поставки FCA за поставками за ЕМД від 27.01.2020р. №UA401160/2020/2331 на рівні 0,6343 EUR/кг;
- №UA110130/2020/000023/1 від 17.02.2020р., згідно з яким митна вартість задекларованих товарів скоригована відповідно до ст.64 МК України за резервним методом визначення митної вартості; визначена митна вартість товару №1 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом, за ЕМД від 13.02.2020р. №UA209210/2020/3313 на рівні 0,6416 EUR/кг; визначена митна вартість товару № 2 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом, за ЕМД від 29.01.2020р. №UA110130/2020/002508 на рівні 0,6683 EUR/кг;
- №UA110130/2020/000034/1 від 06.03.2020р., згідно з яким митна вартість задекларованих товарів скоригована відповідно до ст.64 МК України за резервним методом визначення митної вартості; визначена митна вартість товару №1 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом за ЕМД від 13.02.2020р. №UA209210/2020/3313 на рівні 0,6416 EUR/кг; визначена митна вартість товару №2 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом за ЕМД від 29.01.2020р. №UA110130/2020/002508 на рівні 0,6683 EUR/кг;
- №UA110130/2020/000038/1 від 17.03.2020р., згідно з яким митна вартість задекларованих товарів скоригована відповідно до ст.64 МК України за резервним методом визначення митної вартості; визначена митна вартість товару №1 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом за ЕМД від 13.02.2020р. №UA209210/2020/3313 на рівні 0,6289 EUR/кг.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Водночас, не погодившись з вищевказаними рішеннями відповідача про коригування митної вартості товару, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019р. в адміністративній справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015р. у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.
Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак, суд не погоджується з такими висновками митного органу, з огляду на таке.
Щодо доводів митного органу про те, що серед наданих до митного контролю документів (митна декларація країни відправлення, фітосертифікати та сертифікати форми EUR1, а також пакувальний лист) відсутня інформація щодо сорту товару, при цьому, сорт товару впливає на його ціну та, відповідно, на митну вартість, що підтверджується положеннями п.2.1 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених Наказом ДФС України від 11.09.2015р. №689, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.1 Контракту №F/87 від 01.11.2018 року Продавець продає, а Покупець купує свіжі фрукти і овочі, в подальшому «Товари», згідно із асортиментом і за цінами, визначеними в наступних Специфікаціях до цього Контракту.
Пунктом 1.2 Контракту передбачено, що Товар, який поставляється, має бути поставлений партіями в повній відповідності з вимогами на умовах і за цінами, вказаними в Специфікаціях і Додатках до цього Контракту, які є його невід`ємною частиною.
Найменування і кількість кожної окремої партії товару визначається на підставі Інвойсу, виставленого Продавцем Покупцеві на кожну окрему партію товару (пункт 1.3 Контракту).
При цьому, на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано до митного оформлення відповідні документи, а саме: специфікації, інвойси, пакувальні листи, що є невід`ємною частиною інвойсу, які містять ідентичні відомості щодо найменування, асортименту товару, його кількості, ціни та загальної вартості партії, яка підтверджує належність та відповідність документів до декларованої партії товару. У своїй сукупності ці документи надають змогу ідентифікувати партію товару та підтверджують числові значення і не мають жодних розбіжностей.
Разом з цим, митницею жодним чином не обґрунтовано як саме наведена обставина (відсутність відомостей щодо сорту поставлених фруктів) може вплинути на числові значення складових митної вартості.
Посилання відповідача на п.2.1 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених Наказом ДФС України від 11.09.2015р. №689, є безпідставними, оскільки вказаним нормативним приписом не передбачено, що сорт товару безпосередньо впливає на рівень заявленої митної вартості.
Водночас, відповідно до статті 53 МК України відомості про якісні характеристики товару, до яких належить і така характеристика як сорт товару, не віднесено до переліку документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, вказана розбіжність є формальною та такою, що не впливає на визначення числових значень митної вартості.
При цьому ч.5 ст.53 МК України прямо забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Отже, не надання документів щодо сорту імпортованого товару до митного оформлення не може слугувати підставою для витребування у декларанта додаткових документів та не підтвердження через їх ненадання заявленої митної вартості.
Наведена позиція повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним судом у постанові від 16.11.2019р. у справі №813/1012/17, згідно з якою: «виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у ст.53 МК України і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів».
Також слід зазначити, що відповідачем не обґрунтовано, які саме складові митної вартості товару мають підтвердити (або спростувати) документи від виробника, що містять відомості про якісні характеристики товару (сорт товару), митна декларація країни відправлення, відомості про виробника товару.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до ст.1 Закону України «Про карантин рослин» фітосанітарний сертифікат - сертифікат, що засвідчує фітосанітарний стан об`єктів регулювання. Фітосанітарний стан - наявність або відсутність регульованих шкідливих організмів в об`єктах регулювання.
Відповідно до ст.44 Митного кодексу України для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару зокрема до якого відноситься сертифікат форми EUR1.
Таким чином, відповідно до вимог законодавства України фітосанітарні сертифікати засвідчують фітосанітарний стан об`єкту, сертифікати форми EUR1 засвідчують країну походження товару і не повинні містити відомості з приводу його якості з зазначенням сорту товару, а тому зауваження митниці щодо відсутності в цих документах таких відомостей є безпідставними.
Щодо посилання відповідача на відсутність в експортних деклараціях країни відправника відомостей про сорт апельсинів та мандаринів, суд зазначає, що надані позивачем до митного оформлення експортні декларації країни відправника містять опис товару, вагу, відомості про продавця і покупця товару та його вартість, при цьому така інформація повністю співпадає з інформацією, зазначеною в інвойсах та інших документах, наданих до митного оформлення, та дає змогу впевнитись в заявленій декларантом митній вартості. Разом з цим, експортна декларація країни відправника не є документом, зазначеним у частині другій статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів.
За наведених обставин, доводи митниці про те, що відсутність у вищевказаних документах відомостей про сорт поставлених товарів свідчить про непідтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів є безпідставними.
Щодо доводів відповідача відносно того, що надані до митного оформлення рахунки від 12.02.2020р. №586 та від 08.02.2020р. №585 не містять посилання на специфікації суд зазначає, що комерційні рахунки (інвойси) №586 від 12.02.2020р. та №585 від 08.02.2020р. містять посилання на Контракт №F/87 від 01.11.2018 року, тому відсутність посилання в цих інвойсах на Специфікації №110 від 12.02.2020р. та №109 від 08.02.2020р. не є розбіжністю, оскільки вказані специфікації є невід`ємною частиною цього Контракту.
Водночас, наявність чи відсутність у рахунках-фактурах (інвойсах) певних відомостей (реквізитів), зокрема, посилання на контракт чи його специфікації не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані.
Щодо доводів відповідача відносно того, що у пункті 4.2 контракту від 01.11.2018р. №F/87, на підставі якого постачався товар, наявні умови поставки або DAP, або FCA, при цьому декларантом при декларуванні певної партії товару заявлено умови поставки СРТ, в наслідок чого митницею виявлені розбіжності в умовах поставки, що впливають на числові значення складових митної вартості, суд зазначає таке.
Так, відповідно до п.4.2 Контракту №F/87 від 01.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Омега» та ТОВ «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS» (Греція), товар за цим Контрактом повинен бути поставлений на умовах FCA, Палатіція Іматіас, Греція та/або FCA Верія, Греція та/або DAP Дніпро, Україна, якщо інше не обумовлено в Специфікації і/або Інвойсі (відповідно до «Інкотермс-2010).
Отже, укладеним Контрактом не передбачено, що умовами поставки можуть бути виключно умови поставки або DAP, або FCA, а, навпаки, надано можливість сторонам угоди у разі необхідності шляхом зазначення про це у Специфікації і/або Інвойсі (відповідно до «Інкотермс-2010) визначити інші відмінні від DAP або FCA умови поставки.
Так, Специфікацією №112 від 03.03.2020р., Інвойсом №591 від 03.03.2020р. між сторонами за Контрактом №F/87 від 01.11.2018 року визначено поставку товару на умовах - СРТ Дніпро у відповідності до редакції міжнародних правил «Інкотермс-2010».
Отже, зауваження митного органу щодо здійснення поставки частини партії товару за умовами поставки, не передбаченими Контрактом №F/87 від 01.11.2018 року, є безпідставним.
При цьому, відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України до митних декларацій, у відношенні яких були винесені Рішення про коригування митної вартості №UA110130/2020/000031/l від 06.03.2020р., №UA110130/2020/000014/l від 31.01.2020р. та №UA110130/2020/000021/l від 14.02.2020р., в яких викладені вищеозначені зауваження митниці, були надані документи, які підтверджують заявлену митну вартість, зокрема: специфікації, інвойси, пакувальні листи, що є невід`ємною частиною інвойсу містять ідентичні відомості щодо асортименту та кількості товару, отже, такі документи повністю підтверджують числове значення митної вартості товару, який ввозився позивачем на митну територію України.
Відповідно до пункту 2.1 Контракту №F/87 від 01.11.2018 року ціни товарів вказуються в Євро і включають в себе вартість Товарів, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, зазначених в п.4.8 цього Контракту, навантаження на транспортний засіб, доставка до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню товарів в країні Продавця.
Як зазначалося вище, пунктом 4.2 Контракту №F/87 від 01.11.2018 року передбачено, що товар за цим Контрактом повинен бути поставлений на умовах FCA, Палатіція Іматіас, Греція та/або FCA Верія, Греція та/або DAP Дніпро, Україна, якщо інше не обумовлено в Специфікації і/або Інвойс (відповідно до «Інкотермс-2010).
Умовами Специфікації №109 від 08.02.2020р. та Інвойсу №585 від 08.02.2020р. визначено, що поставка товару здійснюється на умовах СРТ.
Так, згідно з Інкотермс 2010 термін СРТ (Carriage Paid То (...named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (...назва місця призначення) означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами СРТ на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватись під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, виключаючи змішані перевезення.
Таким чином, за правилами поставки на умовах СРТ витрати на доставку товару покладаються на Продавця, у даному випадку на компанію ТОВ «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS» (Греція).
Зазначена в митній декларації митна вартість товару у повній мірі співпадає з митною вартістю товару, що відображена у документах поданих відповідно до статті 53 Митного кодексу, та дає у повній мірі можливість визначити розмір митної вартості.
Щодо доводів відповідача відносно того, що поставка іншої частини партії оцінюваного товару здійснювалася на умовах FCA VERIA (Греція), при цьому, за умовами поставки FCA згідно з Інкотермс 2010, продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару сплачує митні платежі у країні-експортері; відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України; окрім того, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, суд зазначає наступне.
Так, розділом ІІІ «Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою» Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» №599 від 24.05.2012 року (далі - Наказ №599) встановлено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої етапі 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів належать: 1. рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 2. банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; 3. калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Відповідно до п.3.1 Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №240119 від 24.01.2019 року вид, об`єм, строки вартість послуг перевізника визначаються для кожного окремого перевезення - у відповідності до узгоджених заявок клієнта, що регламентуються даним Договором або в Додатках до нього (додаткових угодах, тощо). Узгоджені Заявки являють собою домовленість сторін стосовно істотних умов перевезення вантажу клієнта у рамках цього Договору, за умови належного оформлення (містять підписи уповноважених представників сторін і печатки сторін), є його невід`ємною частиною.
На підставі Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №240119 від 24.01.2019 року між ТОВ «Омега» та ТОВ «Магтранс» було узгоджено заявку на транспортування та експедирування вантажу №MG-05/2020 від 29.01.2020р., відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (мандарин) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна», автомобілем марки, реєстраційний номер кузова та п/причіп - МЕРСЕДЕС НОМЕР_1 / НОМЕР_2 водій ОСОБА_1 , дата та час завантаження - 30-31.01.2020 року 08:00 ранку, митний перетин - Рени.
Відповідно до умов п.5.4 Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №081118 від 08.11.2018 року розрахунок за перевезення мав здійснитися після подання митних декларацій, тому відповідно до вимог Наказу №599 та ст.53 Митного кодексу України на підтвердження вартості перевезення до всіх митних декларацій було надано: рахунок-фактуру, заявку на перевезення, договір на транспортування №240119 від 24.01.2019р., товарно-транспортну накладну (CMR).
Пунктом 5.6 Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №081118 від 08.11.2018 року передбачено, що вартість транспортно-експедиційного обслуговування визначається в заявках і включає в себе оплату послуг перевізника, а також витрати, понесені перевізником на оплату послуг інших осіб, залучених до виконання його зобов`язань, також інші витрати перевізника, що мали місце в процесі виконання цього Договору і передбачені ним.
Отже відповідно до вимог ст.53 Митного кодексу України та Наказу Міністерства фінансів України №599 ТОВ «Омега» надало всі необхідні документи на підтвердження транспортної складової митної вартості товарів, які є достатніми для визначення митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача відносно того, що заявки на транспортування вантажу (перевезення заявленої партії товару) передували укладенню специфікації на поставку, а також факту продажу товару згідно з рахунками (передували інвойсу), суд зазначає наступне.
Умовами Договорів про надання транспортно-експедиційних послуг №411 від 10.01.2020р., №240119 від 29.01.2020р. передбачено, що перевізники зобов`язується за рахунок і за плату (винагороду) Клієнта у відповідності до умов цього Договору та узгоджених Сторонами Заявок, що в свою чергу є невід`ємною частиною даного Договору, виконати комплекс послуг по транспортно-експедиторському обслуговуванню (ТЕЩ), організувати міжнародні та/або внутрішньодержавні перевезення та/або мультимодальні перевезення експортного, імпортного транзитного або іншого вантажу а також надавати інші послуги погоджені Сторонами (пункт 1.1 вказаних Договорів).
Вид, об`єм, строки, вартість послуг Перевізника за даним Договором визначаються окремо для кожного перевезення - у відповідності до узгоджених Заявок Клієнта, що регламентується даним Договором або в Додатках до нього. Узгоджені Заявки являють собою домовленість сторін стосовно Істотних умов перевезення вантажу клієнта у рамках цього Договору, за умови належного оформлення (містять підписи уповноважених представників сторін і печатки сторін), є його невід`ємною частиною, (пункт 3.1 вказаних Договорів).
Узгоджена Заявка повинна бути передана Клієнтом Перевізнику електронним чи факсимільним зв`язком до запланованої Клієнтом дати початку перевезення (пункт 3.2 вказаних Договорів).
В свою чергу, Перевізник в термін протягом 8 годин після отримання заявки підтвердити прийняття Заявки до виконання на умовах, викладених в ній, або, при неможливості здійснення перевезення на умовах, викладених у Заявці, повідомити про відмову від підтвердження Заявки, але не пізніше, ніж за 2 (два) робочих дні до початку перевезення (пункт 3.3 вказаних Договорів).
На підставі вищезазначених Договорів про надання транспортно-експедиційних послуг між позивачем та перевізником було узгоджено заявки на транспортування та експедирування вантажів, а саме:
- №ТІМ-2/2020 від 10.02.2020р., відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (Фреш) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, дата та час завантаження 11-12.02.2020 року, 08:00 ранку, термін доставки - 5-6 днів, з них до кордону - 3-4 дня, після митного переходу - 2 дня, адреса завантаження - за згодою сторін, адреса розмитнення - Митний термінал в м. Дніпрі, вартість вказана в гривнях, еквівалент = 2050 EUR/1 авто при курсі НБУ на 10.02.2020 року, 1 євро = 26,9848грн.;
- №MG-05/2020 від 29.01.2020р., відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (Фреш) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, дата та час завантаження - 30-31.01.2020 року, 08:00 ранку, термін доставки - 5-6 днів, з них до кордону - 3-4 дня, після митного переходу - 2 дня, адреса завантаження - Верія, Greece, адреса розмитнення - Митний термінал в м. Дніпрі, вартість вказана в гривнях, еквівалент = 2500 EUR/1 авто при курсі НБУ на 24.01.2020 року, 1 євро = 27,2085грн.
Отже, відповідно до умов вищезазначених Договорів про надання транспортно-експедиційних послуг позивачем з перевізником було узгоджено заявку на міжнародні перевезення вантажу до дати початку перевезення вантажу, при цьому наведена обставина не є порушенням ані міжнародного законодавства, а ні чинного законодавства України, та жодним чином не вплинуло на визначення заявленої митної вартості, що відповідачем не спростовано.
При цьому, суд зауважує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу домовленість про транспортування оцінюваної партії товару, зафіксована у заявках з експедитором №ТІМ-2/20 від 10.02.2020р. та №MG-05/2020 від 29.01.2020р., що передувала даті формування інвойсу до №F/87 від 01.11.2018 року безпосередньо ціни товару не стосуються.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, а тому вказані митницею у спірних рішеннях обставини не можуть бути підставами для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем, та коригування такої митної вартості.
Зважаючи на те, що під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведених поданих декларантом документах щодо ціни товару, про що свідчить аналіз змісту спірних рішень про коригування митної вартості товару, слід дійти висновку, що наведені документи не містили жодних розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим наявні підстави вважати, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товарів за поданими декларантом документами, а тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.
З огляду на вищезазначене, зауваження митного органу до наданих на підтвердження заявленої митної вартості товарів документів, що викладені у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд також звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Законом чітко встановлено умови, за наявності яких, у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи закону зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Натомість, під час розгляду цієї справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Суд зазначає, що досліджені первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим рішення митного органу про коригування митної вартості товару не можуть вважатися обґрунтованими та правомірними.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Yvonne van Duyn v.Home Office» зазначив, що «принцип юридичної визначеності» означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на «принцип юридичної визначеності», держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
За таких обставин, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Крім того, позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00грн., при вирішенні якого суд керуються наступними нормами КАС України.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00грн. останнім надано договір про надання правової допомоги №10 від 22.06.2020р., укладений ТОВ «Омега» з Адвокатським об`єднанням «АЛМ», та Додаткову угоду №1 від 22.06.2020р. до цього договору, довіреність від 22.06.2020р. №8 на уповноваження адвоката Адвокатського об`єднання «АЛМ» Присяжнюк Л.П. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3930, видане 08.10.2018р. на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області 05.10.2018р. №100) на представництво інтересів ТОВ «Омега» в адміністративному суді; копію платіжного доручення №30265750 від 07.08.2020р. щодо оплати ТОВ «Омега» витрат на професійну правничу допомогу на користь Адвокатського об`єднання «АЛМ» згідно з договором про надання правової допомоги №10 від 22.06.2020р. на суму 7000,00грн., а також оригінал акта прийому-передачі виконаних робіт від 27.10.2020р. до додаткової угоди №1 від 22.06.2020р. до Договору про надання правової допомоги №10 від 22.06.2020р.
При цьому, з акта прийому-передачі виконаних робіт від 27.10.2020р. до додаткової угоди №1 від 22.06.2020р. до Договору про надання правової допомоги №10 від 22.06.2020р. слідує, що Адвокатське об`єднання «АЛМ» передало, а ТОВ «Омега» (Клієнт) прийняло роботи, які виконані по наданню Клієнту правової допомоги по оскарженню в судовому порядку рішень про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110130/2020/000014/1 від 31.01.2020р., №UA110130/2020/000021/1 від 14.02.2020р., №UA110130/2020/000016/1 від 03.02.2020р., №UA110130/2020/000023/1 від 17.02.2020р., №UA110130/2020/000034/1 від 06.03.2020р. та №UA110130/2020/000038/1 від 17.03.2020р. (п.1 Акта).
Згідно з п.2 акта прийому-передачі виконаних робіт від 27.10.2020р. Клієнт підтверджує, що Адвокатським об`єднанням виконано:
- підготовлено позовну заяву про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110130/2020/000014/1 від 31.01.2020р., №UA110130/2020/000021/1 від 14.02.2020р., №UA110130/2020/000016/1 від 03.02.2020р., №UA110130/2020/000023/1 від 17.02.2020р., №UA110130/2020/000034/1 від 06.03.2020р. та №UA110130/2020/000038/1 від 17.03.2020р. витрачено 10 годин;
- підготовлено відповідь на відзив у справі №160/7314/20 витрачено 2 години;
- участь у судовому засіданні у справі №160/7314/20 витрачено 2 години;
таким чином, Адвокатським об`єднанням були виконані вищезазначені робота та витрачено 14 годин роботи. Виходячи з умов договору (вартість 1 години 500грн.): 500грн. х 14годин = 7000,00рн.
Зважаючи на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу саме у сумі 7000,00грн.
Водночас, судом встановлено, що як підготовче провадження у справі №160/7314/20, так і розгляд цієї справи по суті здійснено судом виключно у письмовому провадженні за відсутності представників сторін та за клопотанням останніх, отже, представник позивача участі у судовому засіданні з розгляду справи №160/7314/20 не брав, тому витрати на суму 2000,00грн. за таку послугу не підтверджено.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що підтвердженими належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами є витрати позивача на професійну правничу допомогу саме у сумі 5000,00грн. При цьому, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання цих робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву наведено заперечення проти заявленої позивачем до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу із посиланням на їх не співмірність, однак, таке твердження відповідача жодним чином не підтверджено, оскільки останнім не наведено обґрунтування з наданням відповідних доказів на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Таким чином, з огляду на доведеність позивачем розміру фактично понесених витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00грн. та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання позивача про розподіл між сторонами судових витрат та про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, шляхом стягнення з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Омега» судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00грн.
У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00грн., про відшкодування якої просив позивач, слід відмовити у зв`язку із не наданням позивачем жодних доказів на їх понесення.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110130/2020/000014/1 від 31.01.2020р., №UA110130/2020/000021/1 від 14.02.2020р., №UA110130/2020/000016/1 від 03.02.2020р., №UA110130/2020/000023/1 від 17.02.2020р., №UA110130/2020/000034/1 від 06.03.2020р. та №UA110130/2020/000038/1 від 17.03.2020р.
У стягненні решти судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19.11.2020р.

Суддя О.М. Турова