Справа № 240/19917/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження у справі

24 листопада 2020 року м. Житомир справа № 240/19917/20

категорія 112010201

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Романченко Є.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незаконного зменшення з 01 червня 2020 року розмір пенсії до 8599 грн. 20 коп., з мотивів виконання рішення суду до 01 січня 2018 року і приведення пенсії у відповідність до ПКМУ № 103 від 21.01.2018, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити виплату пенсії з 01 червня 2020 року в повному обсязі пенсію, у розмірі 10572 грн. 36 коп. перерахованому відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 в адміністративній справі № 806/539/18 та негайно виплатити заборгованість по нарахованій пенсії, яка не виплачена в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та вказано в позовній заяві позивачем, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 в адміністративній справі № 806/539/18 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області провести з 01.01.2018 перерахунок (донарахування) призначеної ОСОБА_1 пенсії на підставі раніше поданих документів та додатково наданого документа - довідки командира військової частини НОМЕР_1 за №5805 від 21.11.2017, з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, виплачених позивачу за період з вересня 2015 року до серпня 2017 року сум щомісячної додаткової грошової винагороди, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразових виплат та винагороди за участь в АТО, з яких сплачувався єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатити різницю у недотриманій з 01.01.2018 пенсії та виплачувати перераховану ОСОБА_1 пенсію у новому розмірі.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він звернувся до ПФУ із вимогою негайно поновити виплату йому пенсії з 01 червня 2020 року в повному обсязі, у розмірі 10572 грн 36 коп., перерахованої відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 в адміністративній справі № 806/539/18 та негайно виплатити заборгованість по нарахованій пенсії, яка не виплачена в повному обсязі. Однак, відповідач повідомив, що у випадку коли в рішення суду не визначено кінцевої дати періоду за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішенням суду продовжується до внесення змін до норм законну, якими керувався суд при винесенні рішення або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

Суд зазначає, що у даній справі, предметом спору є правомірність дій відповідача під час виконання рішення суду. При цьому, вказані дії, як встановлено з матеріалів позову, стосуються невиконання саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 в справі № 806/539/18.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 в справі № 806/539/18, що набрало законної сили.

При цьому, позивач у своїй позовній заяві та в своїх позовних вимогах безпосередньо зазначає, що передумовою виникнення даного позову є невиконання відповідачем рішення суду.

Частина 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, приписами ст. ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-2 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу норм статей 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається виокремлення таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, суд зауважує, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексу адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексу адміністративного судочинства України (ст. 382, 383), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, проаналізувавши предмет позову у цій справі, суд дійшов висновку, що він фактично спрямований на належне виконання інших судових рішень.

Отже, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту визнання протиправними дій відповідача під час виконання рішень судів по суті є способом виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 в адміністративній справі № 806/539/18.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він мав звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідною заявою, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судових рішень, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку наявні рішення суду, що набрали законної сили, якими вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, через що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вказані питання щодо правомірності рішень, дій або бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду можуть бути заявлені позивачем в порядку, передбаченому ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко