Справа № 580/3598/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року справа № 580/3598/20

14 годин 39 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/3598/20

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач Бойко М.В. особисто]

до Черкаського обласного центру зайнятості (вул. Володимира Ложешнікова, 56, м. Черкаси, 18008, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Клименко А.І. за довіреністю]

про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення та визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

03.09.2020 ФОП ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаського обласного центру зайнятості, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Черкаського обласного центру зайнятості від 18.06.2020 № 409 у частині відмови у наданні допомоги у зв`язку з частковим безробіттям ФОП ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Черкаський обласний центр зайнятості повторно розглянути заяву про надання допомоги по частковому безробіттю від 16.06.2020 № 1 та призначити зазначену допомогу з дати зупинення діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Ухвалою від 18.09.2020 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 05.10.2020. Ухвалою від 05.10.2020 оголошено перерву до 11.11.2020. Ухвалою від 11.11.2020 оголошено перерву до 16.11.2020.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із введенням карантинних заходів, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 та від 20.05.2020 № 392 (зі змінами та доповненнями), фактична діяльність позивача як фізичної особи - підприємця була зупинена, зокрема у період адаптивного карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641. Зазначену обставину зафіксовано та оформлено наказом від 19.03.2020 №1, згідно якого діяльність зупинена з 19.03.2020. Позивач зазначає, що є застрахованою особою, 16.06.2020 ОСОБА_2 звернулась до Черкаського міського центру зайнятості із заявою про надання допомоги по частковому безробіттю від 16.06.2020 № 1, додала засвідчену копію наказу від 19.03.2020 № 1 про зупинення діяльності, відомості за формою згідно з додатком 2 до Порядку (№2, №3 та №4 від 16.06.2020) за березень-травень 2020 року. Інформація про наявність пенсії у зв`язку з інвалідністю була зазначена у відомості за формою згідно з додатком 2 до Порядку. 03.07.2020 позивач дізналася, що наказом Черкаського обласного центру зайнятості від 18.06.2020 № 409 прийнято рішення про відмову в наданні допомоги по безробіттю на підставі частини 3 статті 47-1 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (далі Закон № 5067), позаяк право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину не мають застраховані особи, які отримують пенсію і є безробітними. Позивачем зазначено, що виключення Законом № 5067 зроблено для працівників з якими оформлено трудові відносини та які є отримувачами пенсії, а не для фізичних осіб підприємців. У Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306 (далі Порядок № 306) для фізичних осіб - підприємців, які являються отримувачами пенсії, зроблено виключення у переліку необхідних документів для отримання допомоги по частковому безробіттю (а саме надано можливість не подавати довідку про сплату єдиного внеску). Позивач зазначає, що чинне законодавство України не обмежує право застрахованої особи на одночасне отримання різних видів соціального забезпечення (застрахована особа, отримуючи пенсію по інвалідності, має право одночасно отримувати допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу по безробіттю і навпаки). У позові зазначено, що відмова Черкаського обласного центру зайнятості у наданні допомоги по частковому безробіттю обмежує та порушує її конституційні права, як застрахованої особи, на соціальний захист в умовах часткового безробіття на період карантину. Позивач у судовому засіданні 16.11.2020 просила задовольнити позов повністю.

Відповідач позов не визнав, 01.10.2020 подав до суду відзив на позов (а.с.49-51), відповідно до якого зазначив, що згідно з частиною 2 статті 47-1 Закону № 5067 для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи, зокрема: довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності. Позивач не подала таку довідку, тому подана заява від 16.06.2020 №1 не містила всіх необхідних документів згідно переліку. Тлумачення позивачем частини 3 статті 47-1 Закону № 5067 щодо поширення виключення лише на найманих працівників є помилковим та не відповідає положенням Порядку № 306, що підтверджується внесеними у Порядок № 306 змінами, що набрали законної сили 16.07.2020: допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини 1 статті 25 та статті 26 Закону України «Про відпустки» (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник. Представник відповідача у судовому засіданні 16.11.2020 просив відмовити у задоволенні позову.

05.10.2020 позивачем подано відповідь на відзив, де зокрема зазначено, що позивачу відомо про факти призначення допомоги з часткового безробіття на період карантину фізичним особам підприємцям, що не сплачували певні періоди за себе єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, аргументуючи відсутність такої сплати змінами, внесеними Законом України від 13.05.2020 № 591.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 466079 (а.с.28) ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності.

Позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець з 08.11.2019, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

19.03.2020 ФОП ОСОБА_1 прийнято наказ № 1, згідно якого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 зупинено діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 19.03.2020 (а.с.26). У витягу з ЄДР відомості про зупинення діяльності відсутні (а.с.81).

16.06.2020 позивачем подано до Черкаського міського центру зайнятості заяву № 1 про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, починаючи з 19.03.2020 (а.с.42). До заяви додано копію наказу про зупинення діяльності; відомості про ФОП, який є застрахованою особою та щодо якого виконуються вимоги частини 3 статті 47-1 Закону № 5067. У відомостях про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зазначено, зокрема про отримання позивачем пенсії (а.с.43-45).

Листом Черкаського міського центру зайнятості заяву ФОП ОСОБА_1 відповідно до пункту 10 Порядку №306 (Рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається обласним або Київським міським центром зайнятості протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку. Рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину оформлюється наказом обласного або Київського міського центру зайнятості) передано для розгляду Черкаському обласному центру зайнятості (а.с.46-48).

Наказом Черкаського обласного центру зайнятості від 18.06.2020 № 409 відмовлено у наданні допомоги по частковому безробіттю у зв`язку з тим, що право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину не мають застраховані особи, які отримують пенсію (а.с.41).

За результатами адміністративного оскарження наказу від 18.06.2020 № 409 Державним Центром Зайнятості Міністерства соціальної політики України повідомлено позивача про відсутність підстав для скасування наказу (а.с.30-32).

Вважаючи наказ від 18.06.2020 № 409 протиправним та наявність у ФОП ОСОБА_1 права на отримання допомоги по частковому безробіттю позивач звернулась до суду з даним позовом.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 5067 зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Частинами 1 і 3 статті 47-1 Закону № 5067 допомога по частковому безробіттю надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця для її виплати працівникам.

Сума допомоги по частковому безробіттю надається роботодавцям із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва за період проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Допомога по частковому безробіттю не надається у разі наявності у роботодавця заборгованості з виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла протягом п`яти років, що передують року зупинення діяльності.

Право на допомогу по частковому безробіттю відповідно до цієї статті мають застраховані особи, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Статтею 47-1 Закону № 5067 було передбачено допомогу для застрахованих осіб, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, за виключенням осіб, які отримують пенсію.

Законами від 13.04.2020 № 553-IX та від 13.05.2020 № 591-IX внесено зміни до зазначеної статті, якими, у тому числі, право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину надано також іншим застрахованим, зокрема фізичним особам-підприємцям, проте за певних умов.

Частиною 1 статті 47-1 Закону № 5067 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (16.06.2020) було встановлено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою. Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину. Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Суд зазначає, що на час звернення ФОП ОСОБА_1 до центру зайнятості фізичні особи-підприємці, які є застрахованими особами, мали право на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину за умови сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 47-1 Закону № 5067 для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи: 1) заяву у довільній формі; 2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності; 3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею; 4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 47-1 Закону № 5067 передбачено, що право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, у тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Суд зазначає, що частиною 3 статті 47-1 Закону № 5067 обмежено перелік застрахованих осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, шляхом виключення з такого переліку осіб, які отримують пенсію.

Трактування зазначеного обмеження з позиції позивача, про застосування обмеження лише до фізичних осіб працівників, і не застосування до фізичних осіб-підприємців, мало б наслідком невиправдані нерівні умови за видом зайнятості (діяльності) осіб для отримання такої допомоги, що би створило нерівність між зазначеними категоріями застрахованих осіб.

Відомості про те, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, розмір пенсії позивача зменшився у матеріалах справи відсутні.

Позивачем до заяви не було надано довідку про сплату ЄСВ за останні шість місяців (а.с.42).

Згідно з частинами 8 і 9 статті 47-1 Закону № 5067 рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на регіональному рівні протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених цією статтею, до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розмір, порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 306 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою..

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Порядку № 306 для фізичних осіб - підприємців, які є застрахованими особами, та відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464) звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається з розрахунку двох третин розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Пунктами 13 і 22 Порядку № 306 встановлено, що у разі прийняття рішення про відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину центр зайнятості протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення письмово повідомляє про нього роботодавцю/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, з обґрунтуванням причин відмови.

Кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину не надаються роботодавцям/фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, якими не дотримано вимоги статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та цього Порядку.

Суд зазначає, що пункт 4 Порядку № 306 не визначає осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до статті 47-1 Закону № 5067, а встановлює розмір такої допомоги. У пункті 4 Порядку № 306 є посилання на частину 4 статті 4 Закону №2464, проте не встановлено право на отримання допомоги особами, які отримують пенсію.

Частиною 4 статті 4 Закону №2464 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що до визначеного частиною 4 статті 4 Закону №2464 переліку осіб належать як особи, які отримають пенсію, так і особи, які отримують соціальну допомогу.

Суд дійшов висновку, що пункт 4 Порядку № 306 необхідно застосовувати у системному зв`язку з положеннями Закону № 5067, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, де згідно з частиною 3 статті 47-1 якого встановлено, що особи, які отримують пенсію не мають право на допомогу по частковому безробіттю.

Постановою «Деякі питання надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 15.07.2020 № 600 пункт 3 Порядку № 306 викладено у новій редакції: допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини 1 статті 25 та статті 26 Закону України «Про відпустки» (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи дії відповідача щодо відмови у наданні допомоги у зв`язку з частковим безробіттям ФОП ОСОБА_1 , за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вони є правомірними, позаяк відповідач під час розгляду заяви позивача від 16.06.2020 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені законами України, а тому у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Враховуючи, що позивачу, звільненому від сплати судового збору згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.28) відмовлено у задоволенні позовних вимог, а відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Черкаський обласний центр зайнятості [вул. Володимира Ложешнікова, 56, м.Черкаси, 18008, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 20.11.2020

Суддя Л.В. Трофімова