Справа № 750/7088/20
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/7088/20
Провадження № 2-а/750/122/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Рахманкулової І.П.,

із секретарем Шиловою Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Довганя В.А.,

представника відповідачів Сіндєєвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти № 1 БУПП в Чернігівській області Довганя Василя Андрійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу №2 роти № 1 БУПП в Чернігівській області Довганя В.А., в якому просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову серії ДПО18 №590611 від 27 липня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Судом за згодою позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Позивач обґрунтував позов тим, що 27.07.2020 відповідачем винесено постанову серії ДПО18 №590611, згідно якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. На думку позивача постанова є незаконною, винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, адже зупинка автомобіля була безпідставною. Також позивач посилається на порушення його прав щодо не складення протоколу та розгляду справи на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, про що зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач - інспектор взводу №2 роти № 1 БУПП в Чернігівській області Довгань В.А. подав відзив на позов з доказами фіксації правопорушення та в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позову через його безпідставність.

Представник відповідачів в судовому засіданні просила відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві.

З постанови серії ДПО 18 №590611, винесеної інспектором взводу №2 роти № 1 БУПП в Чернігівській області Довганем Василем Андрійовичем у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 27.07.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 ч.1 КУпАП вбачається, що 27.07.2020 року о 22 год. 46 хв. в м. Чернігові по вулиці І. Мазепи, 25 здійснив рух на транспортному засобі Opel Vectra номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.4 а) ПДР України.

В судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що він не надав посвідчення водія на вимогу поліцейського, адже вважав, що його було безпідставно зупинено. При цьому у позовній заяві позивач стверджував, що він намагався пред`явити працівникам поліції посвідчення, але вони його не бажали дивитися. У відповіді на відзив позивач зазначає, що вимога позивача пред`явити посвідчення була незаконною, оскільки відповідачем проїгноровано ст. 32 Закону України "Про національну поліцію", в якій зазначені основні повноваження патрульної поліції.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів фіксації правопорушення, здійснених на бодікамери СВ 147, 134, 30, 11, після зупинки на вимогу поліцейських, водію ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки та протягом всього часу спілкування, яке тривало більше однієї години, позивачу неодноразово пред`явлася вимога надати для перевірки посвідчення водія, однак, останній його не пред`явив, посилаючись на ненадання йому для ознайомлення доказів вчинення правопорушення, у зв`язку з чим відповідачем винесено оскаржувану постанову.

Відеозапис з місця подій надав суду й позивач. Із наданого позивачем відеозапису також не видно, щоб позивач до винесення оскаржуваної постанови пред`явив посвідчення інспектору поліції на його вимогу після пояснення причин зупинки.

З матеріалів відеофіксації правопорушення вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу позивача було орієнтування про можливе вчинення правопорушення.

Так, із журналу реєстрації повідомлень Чернігівського відділу поліції під №58501239 зареєстровано повідомлення, яке надійшло на гарячу лінію «102» про те, що за адресою м. Чернігів, вул. Любецька буд. 17, на перехресті вулиць Любецька та Івана Мазепи, біля магазину «Їжачок» водій автомобіля Опель, сріблястого кольору д.н.з. на іноземній реєстрації, знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, лихословить, дебоширить, поводить себе неадекватно. Заявник просить направити наряд поліції.

Дане звернення було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 27.07.2020 за № 37084 (а.с.40).

Відповідач інспектор поліції Довгань В.А., будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що під час відпрацювання вказаної інформації, був виявлений та зупинений автомобіль марки Opel Vectra, сірого кольору, із номерним знаком НОМЕР_2 (іноземна реєстрація), водієм якого (як було встановлено пізніше) виявився ОСОБА_1 .

Після зупинки на вимогу поліцейського, водієві неодноразово було повідомлено про причину зупинки та, у порядку п. 2.4 ПДР, пред`явлено вимогу надати для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Втім, гр. ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився виконувати законну вимогу поліцейського, оскільки вважав, що у ситуації, яка склалася, не зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

За таких обставин, відносно позивача була винесена постанова серії ДПО18 № 590611.

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 після зупинки його відповідачем, здійснив дзвінок на гарячу лінію «102» зі скаргою на незаконні дії працівників поліції.

На звернення ОСОБА_1 було надано відповідь за №5756вх/41/22/03-2020 від 19.08.2020, з якої вбачається, що Управлінням патрульної поліції Чернігівської області проведено службову перевірку, за результатами якої не встановлено порушень в діях працівників поліції (а.с.42-43)

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

В силу п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пункт 2.4 а) ПДР передбачає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР, в тому числі, посвідчення водія відповідної категорії.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2019 року по справі № 524/126/17 наголосив на тому, що: право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Доводи позивача, про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити документ на транспортний засіб, Верховний Суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17; постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 537/2324/17; постанові Верховний Суду від 09.08.2019 у справі № 760/20247/16-а.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що вимога поліцейського надати для перевірки документи визначені п. 2.1 ПДР, яка направлена водієві як учаснику дорожнього руху, має сприйматися водієм у формі обов`язку. Будь-яке нівелювання даним обов`язком зумовлює настання відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Однак ОСОБА_1 відмовився надати посвідчення водія на вимогу інспектора поліції, що і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем у межах його повноважень та відповідно до чинного законодавства.

Крім того, проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, на яке посилається позивач щодо протиправності застосування відповідачем скороченої процедури провадження у справі (за місцем вчинення правопорушення), суд враховує, що висновки Конституційного Суду України про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП стосуються виключно випадків застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Норми КУпАП, зокрема, ст. 258 зазнали змін вже після вказаного рішення Конституційного Суду України, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції законодавцем було розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідні зміни в законодавство, зокрема в ст.258 КУпАП, були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII. Дані зміни спростили розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачивши винесення по певним статтям КУпАП не протоколу, а відразу постанови та проведення розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такі зміни є чинними та не були визнані неконституційними у встановленому порядку.

З огляду на викладене, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР України на місці вчинення такого правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховующи викладенне вище, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 241-246, 272, 286 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти № 1 БУПП в Чернігівській області Довганя Василя Андрійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів після його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя