Справа № 500/2330/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2330/20

19 листопада 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі позивач) звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі відповідач), в якій просить скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 13.08.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження ВП №62449959 по примусовому виконанню виконавчого листа №500/2381/19, виданого 22.06.2020 року судом Тернопільський окружним адміністративним, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області виплатити ОСОБА_1 призначену пенсію державного службовця відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" за період з 04.07.2017 року по 05.02.2019 року в сумі 92717,99 грн. Позивачем листом №1900-0702-5/10841 від 21.07.2020 року повідомлено державного виконавця, що ОСОБА_1 на виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06.09.2018 року у справі №607/9945/17, Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області з 04.07.2017 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", а також виплачено розмір пенсії за квітень 2019 року в сумі 10822,20 грн. та доплату за період з 06.02.2019 року (дата набрання рішенням законної сили) по 31.03.2019 року в сумі 8274,99 грн. Доплата ж пенсії за період з 04.07.2017 року по 05.02.2019 року в сумі 92717,69 грн. буде проведена в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", яка була чинна на момент відкриття виконавчого провадження. Судове рішення внесено у підсистему "Реєстр судових рішень", дата надходження рішення до боржника 18.02.2019 року. Водночас листом №1900-0401-9/10372 від 14.07.2020 року позивач звертався до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України щодо виділення коштів для виплати заборгованості за рішенням суду. З огляду на об`єктивність причин невиконання судового рішення, а саме відсутність належного фінансування, підстав для винесення постанови ВП №62449959 від 13.08.2020 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100,00 грн. немає.

За таких обставин, вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 31.08.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 10.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 16.09.2020 року подано до суду відзив (а.с.23-30). Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавцем, що регулюють виконавче провадження та у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду №640/5248/19 від 22.07.2020 року визнано протиправними та нечинними п.1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду". Вимогою державного виконавця від 27.07.2020 року зобов`язано боржника виконати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2381/19 з наданням підтверджуючих документів протягом 10 робочих днів. На адресу відповідача 18.08.2020 року надійшло повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0702-5/12273 від 13.08.2020 року про те, що доплати пенсії обліковані у реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Виплата доплат буде проведена після виділення коштів на ці витрати, для фінансування яких у бюджеті Пенсійного фонду України на 2020 рік окремою бюджетною програмою на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 200 мл. грн. Однак, вказане не може свідчити про вжиття належних і достатніх заходів з метою виконання судового рішення, а тому постанова ВП №62449959 від 13.08.2020 року про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в сумі 5100,00 грн. винесена правомірно, а позовні вимоги є безпідставними.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У відповідності до письмових пояснень третьої особи (а.с.54), остання просить відмовити у задоволенні позову, внаслідок не виконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду. Більше того, заборгованість позивача перед ним виникла через протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, встановлена судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/9945/17.

В додаткових поясненнях (а.с.56-63), поданих до суду від 05.10.2020 року, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) наголосив, що жодних доказів поважності невиконання судового рішення до винесення спірної постанови від 13.08.2020 року про накладення штрафу ВП №62449959 позивачем не надано. Також державного виконавця не було повідомлено про звернення позивача 14.07.2020 року щодо додаткового фінансування.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), залучено як співвідповідача Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) до участі в справі.

Учасниками справи подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 та ч.3 ст.268 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що 02.07.2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62449959 (а.с.35) по примусовому виконанню виконавчого листа №500/2381/18, виданого 22.06.2020 року Тернопільський окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області виплатити ОСОБА_1 призначену пенсію державного службовця відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" за період з 04.07.2017 року по 05.02.2019 року в сумі 92717,99 грн. (а.с.32). Пунктом 2 вказаної постанови визначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

На адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) надійшли 20.07.2020 року заява стягувача про те, що рішення суду не виконано (а.с.37), та 27.07.2020 року повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0702- 5/10841 від 21.07.2020 року про те, що доплата пенсії за період з 04.07.2017 року по 05.02.2019 року в сумі 92717,69 грн. буде проведена в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" (а.с.39-40).

Державним виконавцем 27.07.2020 року на адресу боржника направлено вимогу виконати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №500/2381/19 від 22.06.2020 року, про що письмово повідомити державного виконавця (а.с.38).

На адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) надійшли 10.08.2020 року заява стягувача про невиконання рішення суду (а.с.41) та 18.08.2020 року повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0702-5/12273 від 13.08.2020 року про те, що доплати пенсії обліковані у реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Виплата доплат буде проведена після виділення коштів на ці витрати, для фінансування яких у бюджеті Пенсійного фонду України на 2020 рік окремою бюджетною програмою на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 200 мл. грн. (а.с.45).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ВП №62449959 від 13.08.2020 року, за невиконання рішення суду накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с.43).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно з ч.4 ст.19 Закону №1404-VIII сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частинами 1 та 2 ст.63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З системного аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VIII вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених в постанові від 20.03.2019 року у справі №822/1079/17, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження ВП №№62449959 по примусовому виконанню виконавчого листа №500/2381/18, виданого 22.06.2020 року Тернопільський окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області виплатити ОСОБА_1 призначену пенсію державного службовця відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" за період з 04.07.2017 року по 05.02.2019 року в сумі 92717,99 грн.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62449959 від 02.07.2020 року визначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Згідно із ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами 1 та 3 ст.33 Закону № 1404-VIII передбачено за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд може відстрочити або розстрочити виконання судового рішення за умови наявності поважних причин, проте чинне законодавство не допускає можливості боржнику самостійно змінювати або обирати власний спосіб виконання судового рішення. Поважність причин, що спричинили невиконання судового рішення визначає лише суд, а не державний виконавець, і за умови, якщо сторона виконавчого провадження звернулась до нього з відповідною заявою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 року у справі №806/562/17.

З матеріалів справи видно, що 27.07.2020 року на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця виконати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №500/2381/19 від 22.06.2020 року, про що письмово повідомити державного виконавця.

Цього ж дня, на адресу відповідача надійшло повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0702- 5/10841 від 21.07.2020 року про те, що доплата пенсії за період з 04.07.2017 року по 05.02.2019 року в сумі 92717,69 грн. буде проведена в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" (а.с.39-40).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що додається (п.1 постанови), та установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою (п.2 постанови).

Рішенням Окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року, зміненим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними п.1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

З огляду на те, що Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19 Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649, визнаний протиправним і скасований, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем будуть застосовані приписи вказаної постанови, а тому вимога державного виконавця від 27.07.2020 року про необхідність виконати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №500/2381/19 від 22.06.2020 року була обгрунтованою.

При цьому, в повідомленні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0702-5/12273 від 13.08.2020 року вказує на те, що доплати пенсії обліковані у реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Виплата доплат буде проведена після виділення коштів на ці витрати, чим фактично визнає невиконання рішення суду.

Водночас, позивач звертався до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України щодо виділення коштів для виплати заборгованості за рішенням суду листом №1900-0401-9/10372 від 14.07.2020 року, про що державному виконавцю не було відомо, а відтак не надано будь яких доказів щодо повідомлення відповідача про наявність поважних причин щодо невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк до винесення оскарженої постанови.

Також судом встановлено, і це не заперечується сторонами, з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62449959 від 02.07.2020 року до дати винесення постанови про накладення штрафу ВП №62449959 від 13.08.2020 року, боржник не скористався своїми правами, встановленими Законом №1404-VIII, а саме: не звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, не звернувся до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження. Тобто, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду в повному обсязі, у вказаний період позивачем здійснено не було.

Третьою особою наголошено на невиконанні виконавчого листа №500/2381/18, виданого 22.06.2020 року Тернопільський окружним адміністративним судом, на час судового розгляду даного спору, тоді як заборгованість позивача перед стягувачем виникла через протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, встановлена судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/9945/17.

Разом з цим, невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо пенсійних виплат, позбавляють пенсіонерів права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (ст.46) права на соціальний захист в повному обсязі.

У рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п.1 ст.1 Першого протоколу.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 року (№ 67534/01).

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать, що станом на час винесення оскаржуваної постанови рішення суду боржником не виконано за відсутності поважності причин, визначеної судом, а тому відповідачем правомірно накладено штраф, з метою забезпечення реального виконання виконавчого провадження ВП №62449959, відкритого на підставі виконавчого листа №500/2381/18, виданого 22.06.2020 року Тернопільський окружним адміністративним судом, що з огляду на положення Закону №1404-VIII є його обов`язком.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи та оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно та обґрунтовано, у відповідності до положень Закону №1404-VIII, вжито заходи примусового виконання шляхом накладення штрафу постановою ВП №62449959 від 13.08.2020 року та визнає оскаржуване рішення таким, що прийняте згідно вимог ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 про скасування рішення.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ).

Відповідач: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (46021, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Грушевського, будинок 8, ).

Відповідач: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Грюнвальдська, будинок 11, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.