Справа № 826/5333/15
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5333/15 Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Беспалова О. О., Парінова А. Б.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року

у справі №826/5333/15 (розглянуто в порядку у порядку письмового провадження)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс ЛТД»

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс ЛТД» (надалі - позивач, ТОВ «Аверс ЛТД») з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014 форма "Р" №, винесене ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів найманих працівників 5 094,24 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 4 130,57 грн. в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Податкового кодексу України та іншим актам законодавства;

- скасувати рішення від 11.11.2014 № 24/26-50-17-05-20 про застосування штрафних санкцій в розмірі 7 507,48 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2014 № Ю-24/26-50-17-05 у розмірі 15 014,96 грн. в повному обсязі, як такі, що не відповідають вимогам Податкового кодексу України та іншим актам законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 14.08.2014 року № 53/26-50-17-05-22946858, є безпідставними, необ`єктивними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, первинним документам позивача, а тому оскаржувані податкове повідомлення-рішення та прийняті на його підставі рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Позивач звертає увагу на те, що питання про використання паливно-мастильних матеріалів для вантажних автомобілів в господарській діяльності підприємства в ході перевірки не досліджувалися посадовими особами контролюючого органу, та не було метою фактичної перевірки на підставі наказу № 2018 від 04.08.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2015 року в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Аверс ЛТД" - відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016 року залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2015 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що надані на перевірку подорожні листи ТОВ «Аверс ЛТД» не відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, та, відповідно, не підтверджують факт здійснення перевезення, зокрема, використання паливно-мастильних матеріалів для вантажних автомобілів в господарській діяльності.

Постановою Верховного Суду від 05.09.2019 року рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу №826/5333/15 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Підставою для скасування рішення судів Верховний Суд зазначив, що судами першої інстанції не досліджено обсяг та мету проведення перевірки, перелік документів, наданих до перевірки, документи, які стали підставою для висновків податкового органу. Фактично, висновки податкового органу ґрунтуються на непідтверджені, на думку відповідача, фактів роботи автотранспорту. Але спірним питанням даної справи є правильність обліку коштів, виданих працівникам під звіт. Наявність (чи відсутність) товарно-транспортної накладної, недоліки подорожних листів (якщо такі встановлені) не можуть бути єдиною підставою для висновків в цій частині.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс ЛТД» - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014 форма "Р" №, винесене ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів найманих працівників 5 094,24 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 4 130,57 грн. в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 11.11.2014 року № 24/26-50-17-05-20 про застосування штрафних санкцій в розмірі 7507,48 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2014 року № Ю-24/26-50-17-05 у розмірі 15014,96 грн. в повному обсязі.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс ЛТД" (ідентифікаційний код 22946858, місцезнаходження: 01013, м. Київ, вул. Промислова, 1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код: 39439980, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.33/19) судовий збір у розмірі 109,62 грн. (сто дев`ять гривень шістдесят дві копійки).

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час перевірки контролюючим органом встановлено отримання додаткового блага працівниками підприємства ОСОБА_1 на суму 14710,32 грн та ОСОБА_2 на суму 20519,53 грн відшкодованих витрат за паливно-мастильні матеріали, в порушення вимог чинного законодавства позивачем не було включено до складу оподаткованого доходу працівників товариства доходів, отриманих ними, як додаткове благо, у вигляді коштів, виданих на компенсацію придбання бензину.

Позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аверс ЛТД", як юридична особа зареєстроване 30.01.1995 (номер запису: 1 008056), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стор.70 том І).

У період з 05.08.2014 по 14.08.2014 ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі підпункту 80.2.2, пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України та статті 35 Розділу V Закону України "Про оплату праці", наказу від 04.08.2014 № 2018 було проведено фактичну перевірку ТОВ "Аверс-ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині оформлення трудових відносин та з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 14.08.2014.

За результатом перевірки складено акт від 14.08.2014 № 53/26-50-17-05-22946858 (надалі-Акт перевірки).

В акті перевірки стверджується про порушення ТОВ "Аверс-ЛТД":

- підпунктів 14.1.54, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 (а) статті 176 Податкового кодексу України, підприємством не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 5094,24 грн.;

- "Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового рахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" № 1020, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010, а саме, підприємством не вірно відображені суми виплачених доходів, у вигляді додаткового блага за чотири квартали 2013 та 1,11 квартали 2014;

- пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010, в результаті чого донараховано за 2013-2014 роки єдиного соціального внеску на загальну суму 15 613,05 грн. (ЄСВ 39,02%- 14344,77 грн. та ЄСВ 3,6% - 1268,28 грн.).

В акті перевірки зазначено, що на вимогу посадових осіб ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, ТОВ "Аверс ЛТД" було надано наступні первинні документи, зокрема, штатний розклад, накази по особовому складу підприємства та розрахункові відомості нарахування заробітної плати, авансові звіти, подорожні листи вантажних та легкового автомобілів.

Так, під час проведення перевірки авансових звітів контролюючим органом було встановлено, що підприємство здійснювало закупівлю паливно-мастильних матеріалів для власного використання при здійсненні перевезень вантажним транспортом. Зазначено, що облік руху паливно-мастильних матеріалів здійснюється на підприємстві на підставі подорожніх листів вантажного транспорту, наданих до перевірки.

В ході дослідження подорожніх листів відповідачем було встановлено, що останні складені з порушенням вимог Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, оскільки в розділі "завдання водієві", у графі 21 "кількість поїздок з вантажем" вчинено записи про кількість поїздок з вантажем, у графі 22 "відстань" вчинено записи про відстань в кілометрах з вантажем. Натомість, підтвердженням фактичного перевезення вантажів є обов`язковий документ - товарно-транспортна накладна, на підставі якої здійснюється заповнення відповідного розділу "Послідовність виконання завдання". Проте, на вимогу контролюючого органу підприємством не було надано товарно-транспортних накладних.

Окрім того, проаналізувавши надані подорожні листи відповідачем було виявлено, що у наданих подорожніх листах не заповнені графи 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31 розділу "Послідовність виконання завдання", не проставлено обов`язкові підписи осіб, які брали участь у господарській операції, а вільні рядки у документі не окреслені. Також зазначено, що у наданих подорожніх листах відсутні відмітки про обов`язковий медичних огляд водіїв вантажного автотранспорту, який проводиться безпосередньо перед виїздом вантажного транспорту в рейс.

Викладені обставини стали підставою для висновку про отримання додаткового блага двома водіями ТОВ "Аверс ЛТД" в загальній сумі 35229,85 грн. в період з 01.01.2013 по 01.07.2014.

Контролюючий орган зазначив, що ТОВ "Аверс ЛТД" вказану суму не включено до складу оподатковуваного доходу сплаченого на користь платника податків, та не утримано податок із суми такого доходу, з урахуванням чого підприємством при заповненні розрахунку за формою №1ДФ не вірно відображені суми виплачених доходів та утриманого податку стосовно двох водіїв ТОВ "Аверс ЛТД".

В ході проведення перевірки контролюючим органом також встановлено заниження сум на які нараховується єдиний внесок на загальну суму 35229,85 грн.

Відповідачем зазначено, що ТОВ "Аверс ЛТД" не утримано та не перераховано єдиний внесок з суми виплаченого додаткового блага на користь двох водіїв підприємства.

На підставі висновків, зазначених у акті перевірки від 14.08.2014 № 53/26-50-17-05-22946858, ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9370,05 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 5 094,24 грн., за штрафними санкціями у розмірі 4275,81 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.09.2014 №Ю-21/2650-17-05, якою позивачеві встановлено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 7806,54 грн.;

- рішення від 04.09.2014 №21/2650-1705-20 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7507,48 грн.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних рішень контролюючого органу, 12.09.2014 звернувся до Головного управління Міндоходів у м. Києві зі скаргою вих. №74, у якій просив їх скасувати (стор. 27-36 том І).

За результатами розгляду вказаної скарги Головне управління Міндоходів у м. Києві було прийнято рішення від 13.10.2014 № 10371/10/26-15-10-09-25, яким податкові повідомлення-рішення від 04.11.2014 № скасовано частково, податкову вимогу від 04.09.2014 №Ю-21/2650-17-05 та рішення про застосування штрафних санкцій від 04.09.2014 №21/2650-1705-20 скасовано повністю, а скаргу задоволено частково. Зобов`язано ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві винести рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) (стор. 34-45 том І).

На підставі вказаного рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014 року № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9224,81 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 5094,24 грн., за штрафними санкціями у розмірі 4130,57 грн. (стор. 84 том І);

- вимогу про сплату боргу від 11.11.2014 №Ю-24/26-50-17-05 з єдиного внеску у сумі 15 014,96 грн. (стор. 16 том І);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.11.2014 №24/26-50-17-05-20, яким позивачу нараховані штрафні санкції у сумі 7507,48 грн. (стор. 15 том І).

Не погоджуючись із рішенням за результатами розгляду скарги від 13.10.2014 № 10371/10/26-15-10-09-25, позивач 24.10.2014 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою вих. №92, у якій просив скасувати рішення від 13.10.2014 № 10371/10/26-15-10-09-25, податкові повідомлення-рішення від 04.11.2014 № , податкову вимогу від 04.09.2014 №Ю-21/2650-17-05 та рішення про застосування штрафних санкцій від 04.09.2014 №21/2650-1705-20 (стор. 48-50 том І).

За результатами розгляду вказаної скарги Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 04.11.2014 № 609/16199-99-10-01-03-15 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 № (з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві від 13.10.2014 № 10371/10/26-15-09-25 про результати розгляду первинної скарги) та рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві від 13.10.2014 № 10371/10/26-15-09-25 про результати розгляду первинної скарги, а повторну скаргу без задоволення (стор. 51-55 том І).

Вважаючи спірні рішення протиправним та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пальне на загальну суму 35229,85 грн. було використане у межах господарської діяльності ТОВ "Аверс ЛТД", а його вартість правомірно не включена до складу оподатковуваного доходу товариства. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб з виплачених коштів в сумі 5094,85 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно до пункту 164.2.11 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Відповідно до пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, у тому числі: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 110.1 статті 110 Податкового кодексу України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як вже встановлено судом, здійснюючи позивачу оспорюванні донарахування податковий орган виходив з того, що позивачем не надано до перевірки документів, які б підтверджували факт перевезення вантажу, а відтак використання пального підзвітними особами, у зв`язку з чим, виплачено не оподатковуваний дохід таким особам.

Відповідно до пункту 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у разі відсутності затвердженої форми первинного документа, документування може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків при наявності обов`язкових реквізитів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

Як встановлено судом першої інстанції та заперечується апелянтом, що з метою ефективного використання автотранспорту, що належить підприємству на праві власності, та для підтвердження використання ПММ, роботи водія і автомобіля, генеральним директором ТОВ "Аверс ЛТД" затверджено наказ № 82 від 12.12.2011 "Про облік роботи автотранспорту та облік витрат на ПММ підприємства" (надалі - Наказ № 82).

Пунктом 1 Наказу № 82 встановлено, що поїздки вантажним автотранспортом підприємства для виробничих потреб підприємства при здійсненні господарської діяльності здійснювались з використанням автомобіля ГАЗ 33021-212 УМЗ держ. № НОМЕР_1 та автомобіля ГАЗ 3302-414 з ГБО держ. № НОМЕР_2 .

Згідно з пунктом 2 наказу №82 витрати на ПММ встановлено здійснювати за кошти підприємства.

Співробітники, за необхідності, мають право при придбанні паливно-мастильних матеріалів (бензин, газ) витрачати власні кошти на користь підприємства та від його імені й отримувати відшкодування згідно звіту та на наявності підтверджувальних документів. Зазначеним правом наділені наступні співробітники: генеральний директор ОСОБА_3 , заступник генерального директора ОСОБА_4 , начальник виробництва ОСОБА_5 , водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 , водій автотранспортних засобів ОСОБА_2 .

Для ведення обліку використання палива затверджено форму подорожнього листа та акту роботи автомобілю за відповідний звітний місяць, що є додатками до наказу.

Відповідно до вищевказаного наказу, у зв`язку з відсутністю виробничої потреби у діяльності підприємства посади "механік", "диспетчер", "заправник", "таксувальник" - відсутні, а тому відповідні графи не заповнюються, підписи не ставляться. Розділ "Причеп 1", "Причеп 2", "Супроводжувальні роботи" - не заповнюються у зв`язку з відсутністю причепів та супроводжувальних осіб.

Заповнені у супроводжувальному листі "Завдання водієві" графи 18 "Київ" та 19 "Київ" при роботі по місту Києву та графа 19 "Черкаси" вважати підтвердженням зв`язку витрат на паливно-мастильні матеріали з господарською діяльністю підприємства та не потребує детального опису маршруту. Все це зазначається та конкретизується в акті роботи автомобіля за відповідний звітний місяць комісією дослідження та визначення доцільності використання автомобілів у господарській діяльності підприємства.

Розділ "Послідовність виконання" завдання при перевезенні матеріальних цінностей для виробництва (гр.24-31) не заповнювати через відсутність використання автотранспорту підприємства для надання транспортних послуг на замовлення сторонніх організацій на договірній основі.

Розділ "Результат роботи автомобіля" графи 35-38, 41-49, "Коди марок автомобіля", "причепів", "автомобіле-дні у роботі" не заповнювати, враховувати відсутність залежності оплати роботи водіїв від кількості здійснених перевезень.

Подорожній лист вантажного автомобіля є підставою для підтвердження знаходження автомобілю у виробничому процесі підприємства (приклад заповнення Додаток №1а).

Так, зі змісту наказу №82 вбачається, що поїздки вантажних автомобілів підприємства підтверджуються Комісією дослідження та визначення доцільності використання автомобілів у господарській діяльності підприємства з обов`язковим складанням акту в кінці місяця.

Відповідно до пункту 7.1 Наказу №82, в акті зазначається місце завантаження та розвантаження автомобіля та підтверджуючий вчинення поїздки автомобіля та виконання завдання документ (видаткова накладна постачальника, накладна на відвантаження ТМЦ для потреб Цеху №2 м. Черкаси та інші), загальна відстань поїздки, показники спідометра до виїзду та при поверненні, витрати паливно-мастильних матеріалів.

В силу пункту 8 наказу №82, "акт роботи автомобілю за відповідний звітний місяць" складений Комісією дослідження та визначення доцільності використання автомобілів у господарській діяльності підприємства вважати головною підставою для списання паливно-мастильних матеріалів в бухгалтерському обліку підприємства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.01.2013 року по 01.07.2014 рік ТОВ "Аверс ЛТД" на підставі подорожніх листів та актів роботи автомобілю за відповідний звітний місяць здійснювало списання та віднесення до складу витрат товариства пального на загальну суму 35229,85 грн.

На підтвердження операцій з придбання та використання паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності Товариства, останнім надано до суду першої інстанції звіти про використання коштів, виданих на відрядження, або під звіт, видаткові накладні, фіскальні чеки про придбання паливно-мастильних матеріалів, які містять усі обов`язкові реквізити, що дають можливість встановити зміст та обсяг господарської операції (в тому числі щодо кількості використаного пального (газ та бензин), періоду його використання), копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно з видаткових накладних, ТОВ "Аверс ЛТД" здійснювало перевезення товарно-матеріальних цінностей у межах міста Києва та для потреб Цеху №2 м. Черкаси.

Актами роботи автомобілю за відповідний звітний місяць, що складались ТОВ "Аверс ЛТД" у розрізі витрат палива кожним автомобілем, підтверджується, що списане в охопленому перевіркою періоді пальне було використане для організації поїздок, метою яких було здійснення перевезення товариством вантажів власним вантажним транспортом для власних потреб.

Дані, наведені у актах роботи автомобілів та подорожніх листах містять інформацію про маршрути поїздки, які відповідають затвердженим підприємством маршрутам, та підтверджують відстань, яку проїхав автомобіль.

Також, судом встановлено, що підзвітними особами ТОВ "Аверс ЛТД" надавались звіти про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт. При цьому, сума понесених позивачем витрат, яка вказана у звітах, підтверджується квитанціями, фіскальними та товарними чеками, копії яких долучені до матеріалів справи

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи акти роботи автомобілю, видаткові накладні, подорожні листи та звіти про використання коштів, виданих на відрядження, або під звіт, суд вважає, що вони містять всі обов`язкові реквізити первинного документа та відомості, які підтверджували реальність використання власних та орендованих автомобілів та зв`язок мети їх використання з господарською діяльністю позивача. Зокрема, звіти містять такі реквізити, як назву документу, дату його складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На виконання постанови Верховного Суду від 05.09.2019 року судом першої інстанції та апеляційним судом досліджені всі первинні документи та встановлено, що товариством списано палива у відповідно до норм, встановлених наказом генерального директора №82, що відповідає цілям оподаткування та є дотриманням позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум витрат на паливо, та як наслідок є доказом зв`язку понесених витрат із господарською діяльністю підприємства.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також, відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача, як платника податків, не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Посилання контролюючого органу про те, що у наданих до перевірки подорожніх листах відсутні відмітки про обов`язковий медичний огляд водіїв вантажного автотранспорту, передбаченого Положенням про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів від 31.01.2013 № 65/80, судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки відсутність в подорожньому листі вказаних відомостей не може розцінюватися як беззаперечне свідчення відсутності факту здійснення перевезення.

Колегія суддів звертає увагу, що Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів від 31.01.2013 № 65/80 не встановлює правил податкового обліку та не є законодавчим документом з питань оподаткування і не може регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкових зобов`язань чи податкового кредиту.

Крім того, відповідно до частини другої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Відповідно до пункту 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

За змістом підпунктів 11.4 та 11.6 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

За змістом пунктів 1 та 2 вказаного Переліку наявність товарно-транспортних накладних є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - накладна не оформлюється.

Таким чином, товарно-транспортні накладні підтверджують факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.

Відсутність товарно-транспортних накладних, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності товарно-транспортних накладних у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом.

Тому питання щодо наявності товарно-транспортних накладних, а також правильності її оформлення має оцінюватися в сукупності з іншими документами, створеними в процесі здійснення господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що поставка товарно-матеріальних цінностей здійснювалася позивачем на склад самого ж ТОВ "Аверс ЛТД" для власних виробничих потреб підприємства. Така схема постачання у цьому конкретному випадку дає підстави стверджувати, що відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не свідчить про нереальності здійснених позивачем операцій.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що пальне на загальну суму 35229,85 грн. було використане у межах господарської діяльності ТОВ "Аверс ЛТД", а його вартість правомірно не включена до складу оподатковуваного доходу товариства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить висновку, що контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано зроблено висновок щодо заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб з виплачених коштів в сумі 5094,85 грн, а отже податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014 форма "Р" №, винесене ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів найманих працівників 5 094,24 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 4130,57 грн. підлягає скасуванню.

З рахуванням того, що судом першої інстанції правомірно скасовано податкове повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів найманих працівників то відповідно і підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів найманих працівників 5094,24 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 4130,57 грн, яке є похідним.

Щодо заниження позивачем єдиного соціального внеску за період 2013-2014 рр. в сумі 15613,05 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем було порушено вимогу пп.1 п.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в частині заниження позивачем ЄСВ на загальну суму 15613,05 грн., що відбулось в силу безпідставного формування позивачем валових витрат понесених на утримання транспортних засобів.

На підставі такого висновку відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2014 №Ю-24/26-50-17-05, якою позивачу нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15613,05 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.11.2014 № 24/26-50-17-05-20, яким позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 7507,48 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон № 2464).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний вчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України №2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закон бази нарахування єдиного внеску.

У частинах 2 та 3 статті 9 Закону України №2464 встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є похідними від податку на доходи фізичних осіб, а отже в даному випадку судом першої інстанції правомірно встановлено безпідставність відповідачем збільшення суми оподатковуваного доходу позивачу за 2013-2014 рр. та неправомірним є також і донарахування суми єдиного соціального внеску на вказану суму доходу, що є підставою, з урахуванням положень ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, для визнання протиправними та скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву (запереченню) на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: О. О. Беспалов

А. Б. Парінов