Справа № 520/10006/2020
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 листопада 2020 року № 520/10006/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 18, м. Харків, 61066, ), Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про стягнення пені,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

-стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , п/р № НОМЕР_2 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у м. Харкові) пеню за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2016 року в сумі 9842,00 грн. за період з 04.05.2018 р. по 17.03.2020 р. у розмірі 3757,00 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят сім грн. 00 коп.) та за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2018 року в сумі 25584,00 грн. за період з 31.08.2019 р. по 29.04.2020 р. у розмірі 3460,36 грн. (три тисячі чотириста шістдесят грн. 36 коп.), загалом 7217,36 грн. (сім тисяч двісті сімнадцять грн. 36 коп.);

-розподілити судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що несвоєчасна виплата позивачу відповідних сум бюджетного відшкодування з ПДВ надає йому право, у порядку, передбаченому положеннями пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України отримати пеню за час такої затримки.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Запропоновано відповідачу подати до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали відзив на позов та докази на обґрунтування відзиву, а також докази направлення відзиву позивачу.

Відповідач - Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області надав до суду пояснення, згідно яких справу просив розглядати з їх урахуванням та врахувати висновок Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Державної податкової служби у Харківській області.

Запропоновано відповідачу з дня отримання зазначеної ухвали, надати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази, роз`яснивши, при цьому про необхідність дотримання вимог ст. 162 КАС України.

Відповідач - Головне управління ДПС у Харківській області надав до суду відзив згідно змісту якого у задоволенні вимог просив суд відмовити. Також вказав, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2016 року, в якій задекларовано суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню в загальному розмірі 9 842,00 грн. додаток № 4 до податкової декларації з ПДВ за вказаний період.

ГУ ДФС у Харківській області проведено позапланову документальну невиїзду перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо повноти декларування податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.05.2016 по 31.11.2016, про що складено акт перевірки від 29.08.2017 № 10980/20-40-13-15-07/ НОМЕР_1 .

Під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем п. 198.5 ст. 198, п.200.4 ст. 200 ПКУ, що призвело до заниження залишку від`ємного значення, після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по деклараціям з ПДВ за травень - листопад 2016 року та до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника податків у банку декларації з ПДВ за листопад 2016 року.

За результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомленні рішення від 12.10.2017 № 005561315 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 9 842,0 грн. та засновано штрафну (фінансову) санкцію в загальному розмірі 4 921,0 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач скористався своїм правом на судове оскарження та звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 у справі №820/6204/17, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення від 12.10.2017 №.

Ухвалою Верховного Суду від 24.05.2018 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС області.

На підставі заяви ФОП ОСОБА_1 від 17.03.2020 та з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018 у справі №820/6204/17 відшкодовано позивачу на розрахунковий рахунок суму в загальному розмірі 9842,0 грн.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 подано до контролюючого органу податкову декларацію податку на додану вартість за червень 2018 року, в якій задекларовано суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню в загальному розмірі 25 584,0 гривень.

ГУ ДФС області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питанні достовірності нарахувань сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість к поточний рахунок платника податку та/або на рахунок сплати грошових зобов`язань аси погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету зі червень 2018 року у розмірі 25584 грн., розрахованого по ряд. 20.2.1 за червень 2018 року, про що складено акт перевірки від 10.08.2018 №2292/20-40-13-09-08/ НОМЕР_1 .

Дані камеральної перевірки свідчать про порушення ФО-П ОСОБА_1 п. 200.1., 200.- 200.7, 200.8 ст. 200 ПКУ, пп. 4 п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289), в результаті чого неправомірно задекларовано суму від`ємного значення ПДВ, яке підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2 та 20.2.1 декларації з ПДВ за червень 2018 року у розмірі 25 584 гривень.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Харківській області податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2018 № зменшено ФОП ОСОБА_1 заявлену суму від`ємного значення з ПДВ за червень 2018 року у розмірі 25584 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі № 520/1641/19 адміністративний позов задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення від 18.09.2018 № .

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2019 у даній справі апеляційну скаргу ГУ ДФС області повернуто у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 у вказаній справі відмовлено у відкриті апеляційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду.

На підставі заяви ФОП ОСОБА_1 від 29.04.2020 та з урахуванням ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2019 у справі № 520/1641/19 відшкодовано позивачу на розрахунковий рахунок суму в загальному розмірі 25 584,0 гривень.

З метою стягнення у судовому порядку пені за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість позивач звернулась з даним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин у цій справі) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 ПК України платник податку, який мас право па отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з положеннями пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Згідно зі ст. 200.15 Податкового Кодексу України передбачено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.23 статті 200 ПК України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення гієні, протягом строку її дії. включаючи день погашення.

Враховуючи приписи п.п. 4.1.18, 14.1.162 ст.14 ПК України пеня є видом відповідальності за несвоєчасне виконання державою взятих на себе грошових зобов`язань перед платником податку на додану вартість, у вигляді бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України джерелом сплати бюджетного відшкодування (в тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Зміст статті 25 Бюджетного кодексу України свідчить, що Державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються гроші Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Відповідно до п.п.6 п.16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 №845, органи казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного та місцевих бюджетів з відшкодування такого податку.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Норми Податкового Кодексу України не вимагають при нарахуванні пені застосування порядку відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ. Виникнення сум бюджетної заборгованості та пені є різними за своєю правовою суттю.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Крім того, положеннями пункту 43.3 статті 43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Системний аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 ПК України дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість.

Визначений законодавцем строк в 1095 днів також свідчить на користь того, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

При цьому, право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Отже, ПК України є спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників спірних відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку. Вказане повною мірою кореспондується із статтею 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статтею 122 КАС України (в редакції з 15.12.2017 р.).

Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід врахувати й те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податковий борг та пеню на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Вказане відповідає висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2019 р. у справі № 822/553/17, адміністративне провадження № К/9901/35351/18, від 30.05.2019 р. у справі № 819/3144/15, Постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 р. у справі № 820/1750/18, від 15.04.2020 р. по справі № 360/3762/18.

Верховний суд у вказаних рішеннях дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ГІК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Захист порушеного права платника податків у спосіб стягнення з Державного бюджету України пені відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15, провадження №11-778апп18 (№ в ЄДРСР 80427413).

Застосувавши норму частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновки Європейського суду з прав людини щодо застосування цієї норми, викладені, зокрема в рішеннях у справі «Бейелер проти Італії» від 5 січня 2000 року, у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, у справі «Інтерсплав проти України» від 9 січня 2007 року, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, та з огляду на те. що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права Товариства, є стягнення з Державного бюджету України через І У ДКС України у м. Києві на користь позивача заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та нені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Таке застосування норми пп. 200.23 ПКУ відповідає і практиці Верховного Суду, наведеній в постановах від 30.05.2019 у справі № 803/655/17, від 27.05.2019 у справі № 826/20661/15, від 24.04.2019 у справі № 822/1932/16, від 22.03.2019 у справі № 822/3473/17, від 12.03.2019 у справі № 806/1605/17, від 12.03.2019 р. у справі №808/2689/15, від 18.05.2018 у справі № 816/1194/17, від 24.04.2018 у справі № 810/2512/17, від 31.01.2018 у справі № 810/4289/16, від 03.06.2014 у справі №21-131аі4, від 30.01.2018 у справі № 820/260/13-а, від 26.03.2019 у справі № 810/1928/16, від 24.04.2019 у справі № 808/2758/16, від 28.02.2020 у справі № 825/2363/16.

В свою чергу, відсутність вказаних коштів у бюджеті або їх непередбачений на такі видатки не є перешкодою для задоволення вимог позивача у цій справі згідно ст. 200.17. «Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.»

За правилами Порядку взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.03.2016 №343 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2016 за №496/28626, відповідачем у таких справах є орган ДФС, на обліку якого перебуває платник податків та орган казначейства за місцем знаходження відповідного органу ДФС.

Відповідно до ст. 200.15 ПК України у разі неузгодження контролюючим органом суми податку. заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків».

Отже, внаслідок невиконання контролюючим органом своїх зобов`язань щодо своєчасного виконання вимог пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України позивач має право на стягнення пені.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", вбачається, що збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Європейським судом з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), "Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) було зазначено, що затримки у відшкодуванні ПДВ можна вважати втручанням у право на мирне володіння своїм майном, а постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

Така позиція Європейського суду з прав людини свідчить на користь висновку, що в контексті податкових спорів позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ) розглядається як позбавлення власності.

Європейський суд з прав людини у справах Burdov v. Russia, no. 59498/00, §§ 37- 38, ECHR 2002), Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зазначив, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. При цьому, якщо держава схвалила певну концепцію, то суб`єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов`язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб`єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання уповноваженим державою суб`єктом владних повноважень такої політики чи поведінки.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд повинен застосувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 139, 241 247, 255, 257, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 18, м. Харків, 61066, ), Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про стягнення пені задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , п/р № НОМЕР_2 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у м. Харкові) пеню за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2016 року в сумі 9842,00 грн. за період з 04.05.2018 р. по 17.03.2020 р. у розмірі 3757,00 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят сім грн. 00 коп.) та за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2018 року в сумі 25584,00 грн. за період з 31.08.2019 р. по 29.04.2020 р. у розмірі 3460,36 грн. (три тисячі чотириста шістдесят грн. 36 коп.), загалом 7217,36 грн. (сім тисяч двісті сімнадцять грн. 36 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2020 року.

Суддя Кухар М.Д.