Справа № 160/10489/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 18чевня 2020 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що у нього наявний пільговий стаж за Списком № 1 11 років 5 місяців 7 днів, на день звернення до відповідача (18.06.2020 року) загальний трудовий стаж склав 28 років 7 місяців 14 днів, крім того позивач досяг 50 річного віку, що є підставою для призначення йому пенсії на умовах. Однак, відповідач, з огляду на те, що термін попередньої атестації його робочого місця було продовжено через скрутний фінансово-економічний стан, що склався на підприємстві, відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах. Вказану відмову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
27.10.2020 року судом отримано відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти позову та вказав, що порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці і порядком застосування списків не передбачено врахування до пільгового стажу періоду, коли термін дії попередньої атестації було продовжено через скрутний фінансово-економічний стан, що склався на підприємстві. За наданими документами загальний страховий стаж позивача обраховано та він склав 24 роки 1 місяць 22 дні, в тому числі стаж, що право на зниження пенсійного віку за роботу за Списку № 1 8 років. В призначенні пенсії за віком згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю умов для такого призначення.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи не значної складності.
Згідно зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд зазначає наступне.
Судом встановлено що 18 червня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умова на підставі п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відмову мотивовано тим, що при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, № 2 органи Пенсійного фонду України керуються положеннями пункту 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів «а», «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Порядком застосування Списків №1, №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383. Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442. Порядком застосування списків не передбачено врахування до пілльгового стажу періоду, коли термін дії попередньої атестації було продовжено через скрутний фінансово-економічний стан, що склався на підприємстві. На підставі наданих документів страховий стаж для призначення пенсії становить 24 роки1 місяць 22 дні, пільговий стаж за Списком № 1 складає 8 років. У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу у призначенні пенсії відмовлено.
Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №№1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 23 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Нормами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відомостями трудової книжки позивача підтверджено, що ОСОБА_1 :
20.07.1990 року - прийнятий до ливарного цеху плавильником металів і сплавів 2 розряду до Дніпропетровського агрегатного заводу;
01.04.1993 року - присвоєно 3 розряд плавильника металів і сплавів;
03.05.1994 року - переведений до ливарно-термічного цеху плавильником металів і сплавів3 розряду;
13.01.1997 року - звільнився за власним бажанням;
10.08.2006 року прийнятий учнем заливальника металу в ливарний цех Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод»;
11.10.2006 року присвоєно 3 розряд заливальника металу;
20.05.2010 року присвоєно 4 розряд заливальника металу;
28.07.2010 року звільнено за власним бажанням;
10.08.2010 року прийнято у ливарний цех формувальником ручного формування, який бере участь у литті до Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод»;
04.08.2011 року звільнений за власним бажанням;
07.11.2012 прийнято монтажником складальником металопластикових конструкцій 4 розряду до відділу капітального будівництва Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод»;
01.02.2018 року переведено до ремонтно-будівельного цеху монтажником складальником металопластикових конструкцій.
Таким чином, відомостями трудової книжки позивача підтверджено, що його стаж роботи плавильником металів і сплавів склав 6 років 5 місяців 24 дні; стаж роботи заливальником металу склав 3 роки 11 місяців 18 днів; стаж роботи формувальником ручного формування, який бере участь у литті, склав 11 місяці 25 днів.
Отже, загальний пільговий стаж складає 11 років5 місяців 7 днів.
Загальний трудовий стаж позивача, з урахуванням служби в лавах Радянської армії становить 24 роки 1 місяць 22 дні.
З урахуванням наведеного у позивача наявний пільговий і трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах.
Причиною відмови у зарахуванні до пільгового стажу слугував висновок відповідача, що порядком застосування списків не передбачено врахування до пільгового стажу періоду, коли термін дії попередньої атестації робочих місць було продовжено через скрутний фінансово-економічний стан, що склався на підприємстві.
Однак, вказані висновки органу Пенсійного фонду, суд оцінює критично з огляду на наступне.
Так, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку N 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
При цьому, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «а» статті 13 Закону N 1788-XII «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком N 1, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.9 КАС України, встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з приписами статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80грн. відповідно до квитанції від 01.09.2020 року №ПН425.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна