Справа № 120/3988/20-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 листопада 2020 р. Справа № 120/3988/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)", в якому просить:

- визнати протиправними дії Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)" щодо ненарахування та не виплати їй грошової компенсації вартості за належні до видачі предмети речового майна;

- зобов`язати Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)" нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за належні до видачі предмети речового майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що проходила службу на Державному підприємстві "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)". Згідно наказу від 29.09.2017 року №21/ОС-17 її звільнено у зв`язку із хворобою згідно пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" з 29.09.2017 року. Разом з тим, ані на момент звільнення позивача зі служби, ані на момент звернення з позовом до суду відповідач не виплатив грошову компенсацію за недоотримане речове майно, чим, на її думку, порушив її права та законні інтереси.

Ухвалою суду від 12.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Копію ухвали про відкриття провадження від 12.08.2020 року отримав 19.08.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Разом із тим, на адресу суду від відповідача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, відповідно якої просив долучити документ "інформація щодо адміністративного позову", в якій зазначив, що позивач звернулася до неналежного відповідача.

Згідно частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 2 статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи позивача, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила службу в Державному підприємстві "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)". Згідно витягу із наказу від 29.09.2017 року №21/ОС-17 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із хворобою згідно пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" з 29.09.2017 року.

13.07.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування.

За результатом розгляду заяви, відповідач повідомив позивача, що нарахування компенсації вартості за належні до видачі предмети речового майна проведено не було у зв`язку із відсутністю фінансування на вказані потреби.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане під час проходження служби речового майна протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина 2 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (частина 5 статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

У пункті 1 "Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", затвердженого 14.08.2013 року Постановою Кабінету Міністрів України №578 (далі - "Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби"), зазначено, що цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Відповідно до пункту 27 "Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з пунктом 23 "Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (пункт 60 "Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби").

У разі переміщення по службі або звільнення з неї речові атестати виписуються індивідуально на кожну особу, що вибуває, у двох примірниках, з яких перший видається під підпис особі, а другий залишається в органі чи установі та додається до арматурної картки (пункт 61 "Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби").

Як зазначено у пункті 9 "Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.

Частиною 8 статті 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" зазначено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України. На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Отже, забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Як встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, ОСОБА_1 проходила службу в Державному підприємстві "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)". Тому посилання відповідача щодо ОСОБА_1 неналежного відповідача, який має відповідати за позовом, не беруться судом до уваги.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Тому на час підписання наказу про звільнення позивач мала право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які вона не отримала в період проходження служби.

При цьому, єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна відповідач у довідці від 15.07.2020 року № 43 зазначає про "відсутність у фінансових планах коштів на дані витрати".

Однак, суд не приймає до уваги зазначені посилання відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 КАС України, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.11.2005 року у справі "Кечко проти України" зазначено, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Водночас у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини від 10.06.2011 року у справі "Сук проти України" визначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення для покриття витрат з грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої, скільки останнє гарантується законом.

Суд також враховує те, що суб`єкти владних повноважень повинні діяти у межах та спосіб, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 42 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позиція суду викладена в даній справі узгоджується з практикою Верховного Суду, яка викладена в постанові від 24.10.2018 року у справі №803/963/17, від 03.10.2018 року у справі №808/756/17.

З огляду на зазначене випливає, що відповідачем допущено протиправні дії, що полягають у ненарахуванні та не виплаті позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а тому позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Згідно частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)" щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за належні до видачі предмети речового майна.

Зобов`язати Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за належні до видачі предмети речового майна.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)".

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (123)" (2-1 пров. Богдана Хмельницького, 9-а, смт. Літин, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна