Справа № 613/86/17
Суддя: Харченко С. М.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №-613/86/17 Провадження №-2-а/613/1/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м.Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень №1-VII, № 2- VII, №3-VII, №4-VII 3 позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 15 листопада 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення 3 позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VII скликання :

№1-VII від 15.11.2016 «Про обрання секретаря Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VIIскликання»;

№ 2-VII від 15.11.2016 «Про внесення змін до рішення позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VIIскликання від 13.10.2016 № 3»;

№ 3-VII від 15.11.2016 «Про умови оплати праці секретаря Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області»;

№ 4-VII від 15.11.2016 «Про визнання недійсними розпоряджень, наказів, договорів, угод, довіреностей, інших документів, виданих ОСОБА_2 після припинення його повноважень та про припинення повноважень представників, які виникли на підставі вказаних актів та цивільно-правових правочинів».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішеннями позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району від 19.09.2016 №№ 1, 2 і 3 було протиправно висловлено недовіру Івано-Шийчинському сільському голові ОСОБА_2 та достроково припинено його повноваження. Рішеннями позачергової сесії ради від 13.10.2016 №№1, 2 і 3 було незаконно достроково припинено повноваження секретаря сільської ради ОСОБА_1 та призначено ОСОБА_3 тимчасово виконуючою обов`язки Івано-Шийчинського сільського голови. Вказані рішення були зупинені розпорядженнями голови ради ОСОБА_2 та оскаржені до суду.

15.11.2016 депутатами Івано-Шийчинської сільської ради було протиправно проведено 3 позачергову сесію та прийнято оскаржувані рішення, якими обрано ОСОБА_3 на посаду секретаря ради та покладено на неї виконання обов`язків сільського голови, затверджено умови оплати праці секретаря сільської ради та анульовано повноваження представників на підставі актів (розпоряджень, наказів, угод, довіреностей), що видані ОСОБА_2 після припинення його повноважень. Стверджує, що вказані рішення відповідача є протиправними, оскільки прийняті з грубим порушенням Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Івано-Шийчинської сільської ради, затвердженого рішенням № 07-VII Івано-Шийчинської сільської ради від 18 листопада 2015 року. Зокрема, пропозиції до порядку денного позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 13 жовтня 2016 року не вносилися до сільської ради в письмовій формі не пізніше як за 10 днів до відкриття сесії; рішення прийняті без попереднього обговорення в комісії та юридичного висновку. Вказує, що позивач як секретар сільської ради

виконує свої повноваження на своєму робочому місці секретаря сільської ради на постійній основі. Водночас, ОСОБА_3 з 15.11.2016 не приступила до виконання обов`язків секретаря сільської ради.

Зазначила, що позивачку не було повідомлено про проведення позачергової сесії 15.11.2016 та не було запрошено на сесію у встановленому законом порядку. Рішення відповідача від 15.11.2016 № 3-VII не було офіційно оприлюднено.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09.03.2017 по справі № 613/86/17 зупинено провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень № 1-VII, № 2-VII, № 3-VII, № 4-VII 3 позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 15 листопада 2016 року, до набрання законної сили судових рішень по адміністративній справі № 613/1376/16-а та адміністративній справі № 613/1517/16-а.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20.20.2020 по справі № 613/86/17 провадження у справі поновлено.

14.05.2020 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначила, що позачергова сесія Івано-Шийчинської сільської ради 15.11.2016 була проведена з порушенням вимог закону, а саме всупереч ч.11 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесію відкрила та вела одна й та сама особа депутат ОСОБА_4 , рішення про обрання головуючого на сесії не приймалось. З посиланням на Науково-консультативний висновок НДІ державного будівництва та місцевого самоврядування Національної академії Правових Наук України вказує, що депутат сільської ради не має права здійснювати відкриття сесії ради без наявності доручення групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, а також здійснювати ведення такої сесії за відсутності відповідного рішення ради. Стверджує, що надані до суду третьою особою ОСОБА_3 копії рішень ради від 15.11.2016 є підробленими, оскільки підписані безпосередньо ОСОБА_3 , в той час як на сайті Богодухівської районної державної адміністрації були оприлюднені вказані рішення від 15.11.2016 за підписом ОСОБА_4 . Крім того, третьою особою ОСОБА_3 в рішення ради від 15.11.2016 № 1-VII,вже після його прийняття та оприлюднення, внесено абзац другий, яким до обрання сільського голови покладено виконання обов`язків Івано-Шийчинського сільського голови на секретаря Івано-Шийчинської сільської ради. Отже, оскаржувані рішення ради від 15.11.2016 не відповідають законам України та є протиправними.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, вважала, що сесія відбулася з порушеннями положень ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Представник відповідача І вано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області заперечував проти задоволення позову, вважав вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_2 вважав позов таким, що підлягає задоволенню, рішення сесії сфальсифікованим.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Статтею 7 та частиною 1 статті 140 Конституції України гарантується місцеве самоврядування, яке є правом територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до частини 3 статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Згідно з пунктами 4, 15, 43 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом; скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з ч.6 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі немотивованої відмови сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради або неможливості його скликати сесію ради сесія скликається: сільської, селищної, міської ради - секретарем сільської, селищної, міської ради; районної у місті, районної, обласної ради - відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради.

Сесія сільської, селищної, міської, районної у місті ради повинна бути також скликана за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, а сесія районної, обласної ради - також за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради або голови відповідної місцевої державної адміністрації (ч.7 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За приписами ч.9 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі якщо посадові особи, зазначені у частинах четвертій та шостій цієї статті, у двотижневий строк не скликають сесію на вимогу суб`єктів, зазначених у частині сьомій цієї статті, або у разі якщо такі посади є вакантними сесія може бути скликана депутатами відповідної ради, які становлять не менш як одну третину складу ради, або постійною комісією ради.

Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради (ч.10 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ч.11 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради; сесію районної у місті, районної, обласної ради - голова ради або відповідно заступник голови районної у місті, районної ради чи перший заступник, заступник голови обласної ради. У випадку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, сесію відкриває за дорученням групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, один з депутатів, що входить до її складу, а веде за рішенням ради - один з депутатів цієї ради.

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (ч.12 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як встановлено частиною 13 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян.

Порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і

розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні (ч.15 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч.16 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадку, передбаченому частинами сьомою та восьмою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її засіданні.

Приписами частин 1 - 3 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Статтею 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» пропозиція щодо кандидатури секретаря ради може вноситися на розгляд ради не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради у разі, якщо, зокрема, посада секретаря ради стає вакантною під час вакантності посади відповідного сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень.

Секретар сільської, селищної, міської ради не може суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, у тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю (ч.2 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до пунктів 1-5, 7, 10 частини 3 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради: у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 цього Закону, здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови; скликає сесії ради у випадках, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону; повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради; веде засідання ради та підписує її рішення у випадках, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону; організує підготовку сесій ради, питань, що вносяться на розгляд ради, забезпечує оприлюднення проектів рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та інших законів; забезпечує своєчасне доведення рішень ради до виконавців і населення, організує контроль за їх виконанням, забезпечує оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", забезпечує офіційне оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності; сприяє депутатам ради у

здійсненні їх повноважень; забезпечує зберігання у відповідних органах місцевого самоврядування офіційних документів, пов`язаних з місцевим самоврядуванням відповідної територіальної громади, забезпечує доступ до них осіб, яким це право надано у встановленому порядку; вирішує за дорученням сільського, селищного, міського голови або відповідної ради інші питання, пов`язані з діяльністю ради та її органів.

За приписами частини 2 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» або Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах.

Повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Судом встановлено, що рішенням І сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VII скликання №03-VII від 18 листопада 2015 року ОСОБА_1 , депутата Івано-Шийчинської сільської ради по виборчому округу №09, обрано секретарем Івано-Шийчинської сільської ради.

Рішенням позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради №3 від 19 вересня 2016 року було висловлено недовіру Івано-Шийчинському сільському голові ОСОБА_2 та достроково припинено повноваження Івано - Шийчинського сільського голови ОСОБА_2 .

Рішенням позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради №1 від 13 жовтня 2016 року затверджено протокол засідання лічильної комісії від 13 жовтня 2016 року про підсумки таємного голосування з питання: «Про дострокове припинення повноважень секретаря Івано-Шийчинської сільської ради ОСОБА_1 .

Рішенням позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради № 2 від 13 жовтня 2016 року затверджено протокол засідання лічильної комісії від 13 жовтня 2016 року про підсумки таємного голосування з питання: «Про призначення ОСОБА_3 тимчасово виконуючою обов`язки Івано-Шийчинського сільського голови».

Рішенням позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради № 3 від 13 жовтня 2016 року достроково припинено повноваження секретаря Івано-Шийчинської сільської ради ОСОБА_1 та призначено ОСОБА_3 тимчасово виконуючою обов`язки Івано - Шийчинського сільського голови.

Не погодившись із вказаними вище рішеннями позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 13 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування вказаних рішень, поновлення на посаді секретаря Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 27.09.2019 року по справі № 613/1517/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді - залишено без задоволення.

Вказане рішення набрало законної сили як таке, що залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 по справі № 613/1517/16-а.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, правомірність рішень 2 позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 13 жовтня 2016 року № 1, № 2 та № 3, якими достроково припинено повноваження секретаря Івано-Шийчинської сільської ради ОСОБА_1 , підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

15.11.2016 було проведено 3 позачергову сесію Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, на якій були присутні 8 депутатів Івано-Шийчинської сільської ради із 12. Головувала на сесії ОСОБА_4 , яка діяла на підставі доручення депутатів Івано-Шийчинської сільської ради VII скликання згідно протоколу зборів депутатів від 08 листопада 2016 року. Секретарем позачергової сесії було обрано ОСОБА_7 . На порядок денний було винесено питання: 1) про внесення змін до рішення позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 13.10.2016 №3; 2) про обрання секретаря Івано-Шийчинської сільської ради VII скликання; 3) про умови оплати праці секретаря Івано-Шийчинської сільської ради VII скликання.

Рішенням 3 позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради №1-VII від 15 листопада 2016 року обрано на посаду секретаря Івано-Шийчинської сільської ради VII скликання депутата по виборчому округу №1 ОСОБА_3 . До обрання Івано-Шийчинського сільського голови покладено виконання обов`язків Івано-Шийчинського сільського голови на секретаря Івано-Шийчинської сільської ради ОСОБА_3 .

Крім того, рішенням вказаної сесії Івано-Шийчинської сільської ради №2-VII від 15 листопада 2016 року внесено зміни до рішення позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради VII скликання від 13.10.2016 №3, а саме визнано пункт 2 рішення таким, що втратив чинність з моменту прийняття даного рішення.

Рішенням 3 позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради №3-VII від 15 листопада 2016 року затверджено умови оплати праці секретаря Івано-Шийчинської сільської ради.

Рішенням відповідача №4-VII від 15 листопада 2016 року визнано недійсними та такими, що не підлягають виконанню, будь-які розпорядження сільського голови, накази, інші розпорядчі акти, договори, угоди, довіреності та інші цивільно-правові правочини, учинені ОСОБА_2 з 19.09.2016 р. як Івано-Шийчинським сільським головою. Припинено та ухвалено вважати недійсними повноваження фізичних та юридичних осіб як представників Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VII скликання, які виникли на підставі актів та цивільно-правових правочинів, вказаних у п.1 даного рішення.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з ч.1 ст 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.8 ч 1 ст 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, право на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень має особа, яка є суб`єктом правовідносин, у яких виник конкретний юридичний спір.

У публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень такий спір

виникає у зв`язку з виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій відносно цієї особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

У постанові Верховного Суду України від 23.05.2017 у справі № 800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Саме з цього випливає право особи оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим зокрема, у судових рішеннях від 08.10.2019 у справі № 9901/66/19, від 10.09.2019 у справі № 9901/292/19, - з огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який:

- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права;

- пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

- є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

- є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі позивачу або скаржнику;

- порушений суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, твердження позивача про порушення вимог закону під час прийняття оскаржуваного рішення саме по собі не є достатньою підставою для визнання його незаконним, обов`язковою умовою оскарження рішень є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цим рішенням.

З огляду на вищезазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є безумовною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати протиправними та скасувати рішення Івано-Шийчинської сільської ради, якими обрано на посаду секретаря сільської ради іншу особу, покладено на неї виконання обов`язків Івано-Шийчинського сільського голови та затверджено умови оплати праці цієї особи. Крім того, позивачем оскаржується рішення про скасування актів та правочинів, підписаних ОСОБА_2 як Івано-Шийчинським сільським головою, після припинення його повноважень.

Отже, спір у даній справі прав та інтересів безпосередньо ОСОБА_1 не стосується.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 вважає оскаржувані рішення незаконними, посилаючись на порушення встановленої законом процедури їх прийняття та на те, що ОСОБА_3 фактично не приступила до виконання обов`язків секретаря Івано-Шийчинської сільської ради, в той час як позивачка виконувала ці обов`язки на постійній основі.

Суд зауважує, що виходячи зі змісту ст.ст.46, 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» діяльність на посаді секретаря Івано-Шийчинської сільської ради є публічною службою.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №690/291/17, від 10.05.2019 року у справі № 161/10774/17, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковою для врахування судом.

Разом з тим, як зазначалось вище, перебування позивачки на публічній службі було припинено іншим рішенням Івано-Шийчинської сільської ради від 13.10.2016 № 3, яким достроково припинено повноваження секретаря Івано-Шийчинської сільської ради ОСОБА_1 .. Прийняття цього рішення передувало у часі винесенню Івано-Шийчинською сільською ради оскаржуваних у цій справі рішень від 15.11.2016 №№ 1-VІІ, № 2-VІІ, № 3-VІІ та № 4-VІІ.

Натомість, на підставі оскаржуваних у цій справі рішень відповідача від 15.11.2016 №№ 1-VІІ, № 2-VІІ, № 3-VІІ право на зайняття посади публічної служби (секретаря сільської ради) виникло у іншої особи ОСОБА_3 .

Суд вважає за необхідне зазначити, що метою судового захисту прав, свобод або інтересів особи є їх повне відновлення.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

В даному випадку належним та ефективним способом захисту права позивача на зайняття посади в органах місцевого самоврядування є лише оскарження рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 13.10.2016, яким достроково припинено повноваження ОСОБА_1 як секретаря сільської ради.

Позивач скористалась таким способом, звернувшись до суду з позовом про оскарження рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 13.10.2016 № 3. Однак, як зазначалось вище, правомірність такого рішення сільської ради підтверджено рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 07.10.2019 по справі № 613/1517/16-а, що набрало законної сили.

Слід відмітити, що оскаржувані ОСОБА_1 рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016 № 1-VII «Про обрання секретаря Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VII скликання», № 2-VII «Про внесення змін до рішення позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VII скликання від 13.10.2016 № 3» та № 3-VII «Про умови оплати праці секретаря Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області» є індивідуальними актами (актами індивідуальної дії), оскільки стосуються чітко визначеної особи ОСОБА_3 як секретаря Івано-Шийчинської сільської ради.

Наразі на підставі вказаних рішень у ОСОБА_3 виникло право на зайняття посади секретаря Івано-Шийчинської сільської ради з відповідною оплатою праці, а також виник обов`язок виконання повноважень Івано-Шийчинського сільського голови.

Однак, позивачка намагається позбавити ОСОБА_3 такого права, не беручи до уваги того, що скасування вказаних рішень не матиме наслідком призначення ОСОБА_1 на посаду секретаря сільської ради або поновлення її на цій посаді.

Обраний позивачкою спосіб захисту у даній справі оскарження рішень про обрання секретарем сільської ради іншої особи ( ОСОБА_3 ) не забезпечує поновлення права ОСОБА_1 на публічну службу, а фактично направлений на позбавлення такого права іншої особи ОСОБА_3 .

Беручи до уваги, що повноваження ОСОБА_1 як секретаря сільської ради, були достроково припинені, враховуючи, що на даний час на цю посаду у встановлений законом спосіб обрана інша особа, а також те, що статтею 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачена певна процедура обрання на посаду секретаря сільської ради, суд вважає за

необхідне вказати, що скасування оскаржуваних рішень Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016 не призведе до поновлення тих правовідносин, які закінчилися і не можуть бути відновлені. Отже, позивачкою обрано неналежний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

У вказаному Рішенні Конституційним Судом України, зокрема, зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Слід також врахувати висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях у справах «Рисовський проти України», «Лелас проти Хорватії», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трго проти Хорватії» щодо застосування принципу «належного урядування», згідно з яким державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

У рішенні «Бейнарович та інші проти Литви» ЄСПЛ вказав, що принцип належного урядування не повинен, як правило, перешкоджати владі виправляти випадкові помилки, навіть ті, що виникають внаслідок власної недбалості. Проте, ураховуючи необхідність виправити «старе» «неправильне», не слід непропорційно втручатися у «нове» право, яке було набуте особою, покладаючись на законність дій, їх добросовісний характер, державної влади (Beinarovic and Others v. Lithuania, § 140).

З урахуванням наведених вище правової позиції Конституційного Суду та практики Європейського суду з прав людини щодо принципу «належного урядування», беручи до уваги, що на підставі оскаржуваного рішення фізичною особою ОСОБА_3 набуте право на зайняття посади секретаря сільської ради та відповідну оплату праці, суд вважає, що рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016 № 1-VII «Про обрання секретаря Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VII скликання», та № 3-VII «Про умови оплати праці секретаря Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області» не можуть бути скасовані, оскільки це суттєво звужує права ОСОБА_3 , яка наразі обіймає посаду секретаря Івано-Шийчинської сільської ради.

Крім того, стосовно рішення відповідача від 15.11.2016 № 2-VII «Про внесення змін до рішення позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області VII скликання від 13.10.2016 № 3» суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, пунктом 2 рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 13.10.2016 № 3 призначено ОСОБА_3 тимчасово виконуючою обов`язки Івано - Шийчинського сільського голови.

Оскаржуваним рішенням від 15.11.2016 № 2-VII визнано пункт 2 рішення від 13.10.2016 №3 таким, що втратив чинність з моменту прийняття даного рішення, тобто, з 15.11.2016.

При цьому, пунктом 2 рішення відповідача від 15.11.2016 № 1-VII на ОСОБА_3 після обрання її секретарем ради покладено виконання обов`язків Івано-Шийчинського сільського голови.

На даний час ОСОБА_3 виконує обов`язки сільського голови, як це передбачено пунктом 1 частини 3 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»

Враховуючи викладене, наразі рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016 № 2-VII вичерпало свою дію, а відтак, відсутні підстави для його скасування судом.

Щодо рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016 № 4-VII «Про визнання недійсними розпоряджень, наказів, договорів, угод, довіреностей, інших документів, виданих ОСОБА_2 після припинення його повноважень та про припинення повноважень представників, які виникли на підставі вказаних актів та цивільно-правових правочинів» суд зазначає, що вказане рішення жодним чином не стосується прав ОСОБА_1 ані як депутата Івано-Шийчинської сільської ради, ані як приватної особи.

При цьому, суд зауважує, що з 19.09.2016 повноваження ОСОБА_2 як Івано-Шийчинського сільського голови було достроково припинено рішенням позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 19.09.2016 № 3, яке було оскаржене ОСОБА_2 до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 скористався правом судового оскарження вказаного рішення, однак, згодом відмовився від позову, і його відмову було прийнято судом.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27.11.2018 по справі № 613/1376/16-а закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень №1, №2, №3 позачергової сесії Івано- Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 19 вересня 2016 року, поновлення на посаді Івано-Шийчинського сільського голови, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

З огляду на викладене, рішення позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 19.09.2016 №3 про висловлення недовіри Івано-Шийчинському сільському голові ОСОБА_2 та дострокове припинення його повноважень не скасоване в судовому порядку та є чинним.

Отже, з 19.09.2016 ОСОБА_2 вважається таким, що не мав права підписувати будь-які розпорядчі акти, укладати договори та видавати довіреності від імені Івано-Шийчинської сільської ради з огляду на відсутність відповідних повноважень, а відтак, підписані ОСОБА_2 після 19.09.2016 розпорядчі акти (накази, розпорядження, рішення) та видані ним довіреності не є і не можуть бути підставою для виникнення жодних повноважень, прав або обов`язків у ОСОБА_1 або у жодної іншої особи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016 № 4-VII «Про визнання недійсними розпоряджень, наказів, договорів, угод, довіреностей, інших документів, виданих ОСОБА_2 після припинення його повноважень та про припинення повноважень представників, які виникли на підставі вказаних актів та цивільно-правових правочинів» є правомірним, та, крім того, не порушує прав ОСОБА_1 , а відтак, підстави для його скасування відсутні.

З приводу твердження позивача про порушення відповідачем процедури призначення позачергової сесії на 15.11.2016, з посиланням на неповідомлення її пиро проведення сесії, ненадання завчасно проектів рішень та інших матеріалів, які повинні були вручатися кожному депутату ради, суд зазначає наступне.

За приписами ч.10 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Беручи до уваги, що фактично у Івано-Шийчинській сільській раді не було ані сільського голови, ані секретаря сільської ради, оскільки їх повноваження було достроково припинено, а лише була особа, призначена сільською радою виконуючим обов`язки Івано-Шийчинського сільського голови, що не передбачено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто, не було жодної посадової особи, що набула своїх повноважень у передбачений законом спосіб, суд вважає, що даний випадок є винятковим у розумінні ч.10 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та вимагав повідомлення не у 10-денний строк, як вважає позивач, а не пізніше як за день до сесії, тобто, протягом 14.11.2016.

З викладених вище підстав, з огляду на частину 10 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування", колегія суддів відхиляє посилання позивача на п.2.6 Регламенту Івано-

Шийчинської сільської ради, в частині необхідності складення проектів рішень та інших матеріалів, необхідних для проведення сесії, не пізніше ніж за 3 дні до сесії.

Враховуючи викладене, суд вказує на те, що відповідачем було дотримано процедуру призначення позачергової сесії ради, на якому прийнято оскаржувані позивачем рішення від 15.11.2016.

Як вбачається зі змісту протоколу засідання Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016, розгляду основних питань, винесених на розгляд сесії, передувало прийняття рішення про обрання лічильної комісії у складі трьох депутатів та секретаря позачергової сесії ( ОСОБА_7 ).

Колегія суддів зауважує, що норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не містять заборони на обрання лічильної комісії, її голови та секретаря на тому ж засіданні, на якому приймаються рішення щодо порядку денного, та не встановлюють обов`язку оформлювати окремим рішенням ради факт обрання лічильної комісії.

Наявною в матеріалах справи копією протоколу засідання сесії від 15.11.2016 підтверджено, що до лічильної комісії були обрані лише депутати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ). З огляду на викладене, твердження позивача про неправомочність дій лічильної комісії та недійсність результатів її роботи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Посилання позивача про те, що депутат ОСОБА_4 відкрила сесію та вона ж головувала на ній, не свідчать про порушення відповідачем частини 11 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки цією нормою прямо передбачено відкриття сесії за дорученням групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, одним з депутатів, що входить до її складу.

Як вбачається з протоколу першого пленарного засідання позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016, ОСОБА_4 була уповноважена відкривати сесію та головувати на ній на підставі доручення депутатів Івано-Шийчинської сільської ради, оформленим протоколом зборів депутатів від 08.11.2016.

Обмежень щодо головування на засіданні ради того депутата, який відкрив засідання на підставі доручення групи депутатів-ініціаторів скликання сесії, норма частини 11 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не містить.

З приводу наданого позивачем науково-консультативного висновку Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 13.07.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначено у цьому висновку, законодавством чітко передбачений випадок та умови, за яких депутат місцевої ради може проводити сесію, при цьому, такі дії депутат може здійснювати виключно на підставі попереднього рішення ради.

Водночас, як зазначалось вище, ОСОБА_4 була уповноважена відкривати сесію та головувати на ній на підставі доручення депутатів Івано-Шийчинської сільської ради, оформленим протоколом зборів депутатів від 08.11.2016 .

З огляду на викладене, наданий позивачем науково-консультативний висновок не є документом, який свідчить про неправомочність позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради від 15.11.2016.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачем не було порушено порядку проведення позачергової сесії сільської ради, встановленого Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", а твердження позивача про порушення відповідачем процедури проведення позачергової сесії 15.11.2016 є хибними.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на

участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що оскаржувані рішення від 15.11.2016 прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а тому скасуванню не підлягають.

Зважаючи на викладене вище, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень №1-VII, № 2- VII, №3-VII, №4-VII 3 позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 15 листопада 2016 року - відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення суду складено 20 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ