Справа № 160/2239/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 160/2239/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., секретар судового засідання Лащенко Р.В., за участю: представників позивача Шаган А.Г. та Комащенко Р.В., представника відповідача Волгожаніної О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони Українина рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року в адміністративній справі №160/2239/20 (суддя у 1 інстанції Кальник В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Управління Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

СтепанюкВ`ячеслав Володимирович звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Управління Державної казначейської служби України, в якому просив:

- визнати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року відносно позивача, затверджене т.в.о. міністра оборони України 25.11.2019 року (протокол №160) протиправним, скасувати вказане рішення;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення, яким призначити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 150 прожиткових мінімумів станом на час прийняття цього рішення;

- стягнути солідарно з відповідачів Міністерства оборони України та Управління Державної казначейської служби України на користь позивача 50 076 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що20.06.1994 року позивачу вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності, 02.06.2015 року - безстроково ІІІ групу інвалідності. Зважаючи на те, що інвалідність настала внаслідок виконання обов`язків військової служби, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, проте останньому протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Також позивач вважає, що останній має право на відшкодування моральної шкоди.

РішеннямДніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року, затверджене т.в.о. міністра оборони України 25.11.2019 (протокол №160), визнано протиправним та скасовано.Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення, яким призначити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на час прийняття рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 встановлено порядок виплати одноразової грошової допомоги. Так, вказана постанова відсилає право осіб на призначення ним одноразової грошової допомоги до законодавства на день виникнення права. Водночас суд першої інстанції не встановив день виникнення права. Також одноразова грошова допомога призначається та виплачується у прожиткових мінімумах на дату встановлення інвалідності, а не на дату прийняття рішення. Крім того, судом не досліджувалися документи щодо підстав отриманого позивачем поранення (контузії, травми або каліцтва).

Представник скаржника у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники позивача у судовому засіданні просили відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновкупро відмову у задоволені апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 05.11.1984р. по 15.11.1986р. брав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 та довідкою Центрально-Міського районного військового комісаріату від 25.07.2018 року №174.

Під час проходження служби на території Демократичної республіки Афганістан 10 лютого 1986 позивач отримав поранення, що підтверджується архівною довідкою від 28.01.1994 року №С-258. Довідкою Військового комісара Центрально-Міського районного військового комісаріату від 15.03.1994 року №44 підтверджується факт того, що позивач дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Військової частини НОМЕР_3 з 10.02.1986р. по 18.02.1986р. В довідці від 15.03.1994 року №44 зазначений діагноз: контузія, струс головного мозку з незначними клінічними проявами.

Вперше встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності 20.06.1994р., безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності - 02.06.2015р.

Згідно з Витягом із акту огляду у МСЕК Серія 2-18 АЖ №067653, зазначена причина інвалідності - контузія, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач в березні 2018 року звернувся із заявою до Військового комісаріату Центрально-Міського районного комісаріату щодо направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства України для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, з пакетом відповідних документів.

Листом від 27.03.2018 року №7/10805/7 Військовий комісар Центрально-Міського РВК повідомив позивача, що інвалідність відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 2-18 АЖ № 067653 встановлено первинно 13 червня 1994 року. На час встановлення інвалідності діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців. Виплата страхових сум здійснювалася Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» у порядку, визначеному умовами державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних», призваних на збори, і порядку виплат їм, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488.

Листом від 21.05.2018 року №0490-06-18/274 Дніпропетровська обласна дирекція ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила позивача про те, що страхові виплати відповідно до умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплат їм та їх сім`ям, страхових сум, затверджених Постановою КМУ від 19.08.1992 р. №488, виплата по державному обов`язковому особистому страхуванню не здійснювалась.

Згідно з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.06.2018 року №60 відмовлено позивачу у призначені одноразової грошової допомоги, з підстав, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.

Також з матеріалів справи слідує, що на виконання постанови Верховного суду від 31.10.2019 року у справі №0440/5806/18, скаржником було повторно розглянуто заяву та подані документи позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності у відповідності з пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.Рішенням, оформленим протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року №160, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення первинної інвалідності в 1994 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу"(далі - Закон України №2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до положень статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Закономмають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення зі служби.

Згідно з частиною дев`ятоюстатті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації статті 16-3 Закону №2011-XII Урядом затверджено Порядок №975, який набрав чинності з 24.01.2014р.

У абз. 3 пункту 2, 3 Постанови зазначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на вказані норми, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01.01.2014 року.

Згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, яка набрала чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За таких умов, норми частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 рокк.

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016р. №1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017р.) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Так, в разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014 року, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 року у справі №295/3091/17, від 22.08.2019 року у справі №806/2180/18, від 30.10.2019 року у справі №806/815/16, від 24 грудня 2019 року у справі №826/11299/18, від 17 грудня 2019 року у справі №641/5360/16-а.

Як вже зазначалося раніше, вперше ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу встановлено 20.06.1994р. та безстроково з 02.06.2015р.

На момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи безстроково діяв Порядок №975, а тому, саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17, від 14.08.2018 року у справі № 807/15426/18, від 26.10.2018 року у справі № 820/2504/18, від 13.02.2020 року у справі №753/586/17.

Посилання скаржника на ненадання позивачем документів, які б свідчили про причини та обставини поранення є безпідставним, оскільки ці підстави не були зазначені у відмові про виплату одноразової грошової допомоги, в той час як рішення суб`єкту владних повноважень повинно перевірятися в межах доводів, зазначених в останньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 року у справі № 826/6846/16.

За таких обставин, відповідачем не доведене, що відмовляючи позивачу у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи скаржника, що одноразова грошова допомога призначається та виплачується у прожиткових мінімумах на дату встановлення інвалідності, а не на дату прийняття рішення, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони Українина рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року в адміністративній справі №160/2239/20- залишити без задоволення.

РішенняДніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року в адміністративній справі №160/2239/20- залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови складена 11.11.2020 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст. 243 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва