Справа № 420/12120/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
24 листопада 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вартість речового забезпечення, обчислену пропорційно часу, який залишився до кінця строку носіння та вартість надмірно використаної відпустки в сумі 17 733 грн.
Ухвалою судді від 13.11.2020 позовну заяву залишено без руху через невідповідність позову вимогам ч. 1 ст. 123 КАС України, оскільки суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
18.11.2020 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява на виконання вищезазначеної ухвали, відповідно до якої позивач змінив підстави для визнання причин пропущення строку на звернення до суду даними вимогами поважними. В якості нових причин зазначено, що військову частину НОМЕР_1 відряджено в Луганську область для безпосередньої участі в ООС з 05.11.2019 до окремого розпорядження. З 05.11.2019 по 11.08.2020 в/ч НОМЕР_1 виконувала бойові завдання щодо охорони та оборони територіальної цілісності та суверенітету України. І в таких умовах в/ч не мала нормального доступу до пошти, мобільного зв`язку та інтернету. Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 170 від 11.08.2020 за наявності особливого розпорядження помічника командира з правової роботи, а також увесь склав в/ч НОМЕР_1 повернуто до пункту постійної дислокації. Більш того, військова частина виконувала бойові завдання в зоні проведення ООАС в режимі карантину, що унеможливлювало досудову діяльність. Відповідні накази щодо цих обставин мають гриф «особливо таємно», тому надати до суду їх неможливо. Більш того, юрисконсульт в/ч НОМЕР_1 , який є єдиною особою з вищою юридичною освітою був вимушений виконувати бойові завдання в кості юридичного радника командира, тобто виконувати бойові виїзди до зони ведення безпосереднього вогню для контролю дотримання підрозділами норм Міжнародного гуманітарного права. Крім того, в/ч дізналась чітку суму нестачі в момент складання довідки-розрахунку, проте до об лікування даної нестачі та внесення такої нестачі в книгу обліку витрат та нестач в/ч де-юре не мала нестачі, яка була завдана відповідачем. Отже право на відшкодування збитків позивач отримав з моменту об лікування такої нестачі шляхом винесення наказу командира № 354 від 30.06.2020. Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» в/ч проводилась робота щодо отримання інформації, чи проходить відповідач в якості військовослужбовця службу в іншому місці, проте такі запити здійснювалися таємною системою військового листування, а тому надати їх до суду неможливо.
Вирішуючи процесуальне питання, суд враховує, що під час звернення до суду із даними вимогами спочатку позивач послався на кардинально інші обставини пропуску строку на звернення до суду із даними вимогами, який ним помилково враховувався у три місяці, а саме несвоєчасне фінансування для оплати судового збору. Однак після визнання судом відповідних аргументів позивача неповажними, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, позивачем наведено інші причини пропуску спеціального строку на звернення до суду, які судом також визнаються неповажними.
Так, виконання в/ч НОМЕР_1 до 11.08.2020 бойових завдань, на чому наполягає представник позивача, не впливає на перебіг місячного строку, який в даному випадку позивачем пропущено навіть із урахуванням наведених вище підставі, так як реалізовано звернення до суду 10.11.2020. При цьому доказів поважності причин не звернення позивача із даними вимогами у період з 11.08.2020 по 10.09.2020 (в межах місячного строку звернення до суду) не надано.
В цьому контексті також є безпідставними посилання представника позивача на зайнятість юрисконсульта в/ч НОМЕР_1 в якості юридичного радника командира під час збройного конфлікту задля забезпечення дотримання підрозділами норм Міжнародного гуманітарного права, оскільки зазначені обставини не перешкоджали своєчасному зверненню до суду після їх завершення, як зазначає представник, в серпні 2020 р. Поряд із тим, неналежна організація роботи позивача в контексті завдання адміністративного судочинства, не пов`язана з непереборними, об`єктивними перешкодами, які можуть розцінені, як перешкода в доступі до правосуддя, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такими причинами, є певною мірою відповідальності за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
Крім того, посилання на видання наказу № 354 від 30.05.2020 також на увагу не заслуговують, так як видання вказаного наказу жодним чином не впливає на обізнаність позивача про припинення трудових (службових) відносини відповідача з військовою частиною НОМЕР_1 , що обумовлювало відповідно до наказу МОУ від 29.04.2016 № 232 обов`язок відшкодувати вартість речового забезпечення, обчислену пропорційно часу, який залишився до кінця строк носіння та дні надмірно використаної відпустки в заявленій у позові до стягнення сумі.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata.
У справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia) ЄСПЛ зазначив, що у кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.
За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі "Фінікарідов проти Кіпру" від 20.12.2007).
Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.
Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.
Отже матеріали адміністративного позову свідчать про недотримання позивачем місячного строку на звернення до суду із даними вимогами і позивач обґрунтованих підстав для поновлення вказаного строку не зазначив. Наведені ж представником позивачем підстави не можуть бути визнані такими, що об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 123 КАС України, суд
Визнати неповажними обставини, зазначені позивачем у заяві від 18.11.2020, для поновлення строку звернення до суду.
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк