Справа № 380/5434/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5434/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О. В.,

представника відповідача Цимбор Н. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

13.07.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, в якій позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.06.2020 № 2857/1314 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, виплачувати у повному обсязі без обмеження граничного розміру пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ у розмірі 90% суми місячного заробітку, згідно з довідкою прокуратури Київської області від 21.05.2020 № 21-ф-262 про складові заробітної плати прокуратури Київської області, з дня звернення за пенсією - 03.06.2020 без обмеження її максимального розміру, а в подальшому довічно здійснювати належні виплати пенсії за вислугу років щомісячно.

Ухвалою від 20.07.2020 суддя прийняв справу до провадження та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 02.09.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ з посиланням на недостатність строку вислуги років для призначення такого видку пенсії. Право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції від 12.07.2001) мають особи зі стажем роботи, не менше 20 років. Позивач зазначає, що його загальний стаж роботи в прокуратурі відповідно складає 22 роки 6 місяців і 2 дні, а тому в нього виникло право на пенсію за вислугу років, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного заробітку.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з тих підстав, що на момент звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII втратив чинність. Тому вирішуючи питання про наявність у позивача права на пенсію за вислугу років відповідач керувався нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII. Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема в період з 01.10.2019 по 30.09.2019 - 24 роки і 6 місяців. На день звернення до відповідача стаж роботи позивача становив 22 роки і 6 місяців та був недостатнім для призначення йому пенсії за вислугу років. Тому відповідач правомірно прийняв рішення від 10.06.2020 № 2857/1314 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, проте подав до сууд клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 01.08.1994 по 26.06.1999 рік навчався на юридичному факультеті Львівського національного університету імені Івана Франка, що підтверджується копією диплому НОМЕР_2 від 26.06.1999 та архівною довідкою від 16.03.2020 №201-А.

Згідно з довідкою Прокуратури Київської області від 27.05.20202 №07-104вих20 стаж роботи позивача на прокурорських посадах становить 20 років 1 місяць і 5 днів та включає в себе такі періоди:

з 08.07.1999 по 13.12.1999 стажист на посаді помічника прокурора Шевченківського району міста Львова;

з 14.12.1999 по 27.04.2000 стажист на посаді слідчого прокуратури Шевченківського району міста Львова;

з 28.04.2000 по 18.10.2000 старший слідчий прокуратури Шевченківського району міста Львова;

з 19.10.2000 по 20.12.2001 помічник прокурора Личаківського району міста Львова;

з 21.12.2001 по 30.08.2004 старший помічник прокурора Личаківського району міста Львова;

з 31.08.2004 по 30.09.2004 старший помічник прокурора міста Львова;

з 01.10.2004 по 28.12.2005 помічник прокурора Львівської області з питань статистики;

з 29.12.2005 по 08.10.2006 старший помічник прокурора Львівської області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень;

з 09.10.2006 по 09.07.2008 прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби України при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Львівської області;

з 10.07.2008 по 05.07.2010 заступник прокурора Личаківського району міста Львова;

з 06.07.2010 по 09.11.2010 прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Львівської області;

з 10.11.2020 по 24.08.2011 старший прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство органами прокуратури Львівської області;

з 25.08.2011 по 20.11.2012 старший прокурор відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Львівської області;

з 21.11.2012 по 11.02.2015 старший прокурор відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Львівської області;

з 12.02.2015 по 02.08.2015 заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Львівської області;

з 03.08.2015 по 18.01.2016 заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупцією та процесуального керівництва досудовим розслідуванням управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Львівської області;

з 19.01.2016 по 12.02.2016 прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області;

з 28.11.2016 по 13.04.2017 начальник відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Волинської області;

з 14.04.2017 по 09.08.2018 начальник управління кримінальному провадженні прокуратури Волинської області;

з 10.08.2018 по 22.12.2019 начальник управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та правоохоронної діяльності прокуратури Київської області;

з 23.12.2019 по теперішній час начальник управління додержанням законів у кримінальному провадженні та правоохоронної діяльності прокуратури Київської області.

Таким чином, загальний стаж позивача становить 22 роки 6 місяців та 2 дні.

03.06.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Рішенням відповідача від 10.06.2020 №2857/1314 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон України № 1789-ХІІ).

Згідно зі статею 50-1 Закону України №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 №213-VIII, яким у пункті 5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З аналізу п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України №213-VIII вбачається, що ним скасовані діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону України №1789-XII втратили чинність, крім, зокрема частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1.

Статею 86 Закону України №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Про чинність Закону України №1697-VII свідчить і внесення до нього змін, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого установлено, що норми ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зміни вносились і безпосередньо до ст.86 Закону України №1697-VII, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VІІ, Законом України від 06 грудня 2016 року №1771- VІІ.

Отже, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, який набув чинності 15.07.2015 та є діючим. А тому, враховуючи дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (03.06.2020), до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Закону №1697-VІІ, а не статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.06.2020 у справі №265/2627/17 та постанові від 29.07.2020 у справі 263/7010/17.

Відповідно до ст. 86 Закону України №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема в період з 01.10.2019 по 30.09.2019 - 24 роки і 6 місяців.

Суд встановив, що станом на день звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мав вислугу років 22 роки 06 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України №1697-VII.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.06.2020 № 2857/1314 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ позивач пов`язував з тим, що вказана норма права діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону №1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, що свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Суд зазначає, що оскільки позивач у період часу роботи в органах прокуратури не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, то у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ. Оскільки, позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 17.07.2018 у справі №348/2385/16-а.

Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Великода проти України" (№43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність рішення відповідача від 10.06.2020 № 2857/1314 та відсутність підстав для зобов`язання його призначити, виплачувати у повному обсязі без обмеження граничного розміру пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ у розмірі 90% суми місячного заробітку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 23 листопада 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик