Справа № 755/14132/20
Суддя: Виниченко Л. М.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Сіренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу № 755/14132/20 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із адміністративним позовом у якому просить визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з приводу прийняття 17.09.2020 року рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та скасувати вказане рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.09.2020 року громадянин Китаю ОСОБА_4 звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з метою отримання статусу біженця у зв`язку з тим, що на його батьківщині - Китайській Народній Республіці його переслідують невідомі особи за те, що він став свідком бійки та викликав поліцію.

Позивач стверджує, що внаслідок цього його переслідують та погрожують вбивством, що не дає йому змоги повернутися до своєї країни.

Зазначає, що 17.09.2020 року у повній відповідності до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» він звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з обґрунтованою заявою - анкетою про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки розумів, що повернутись до країни походження, де його переслідують не може.

Вказує, що у рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни зазначено про порушення законодавства України про правовий статус іноземців, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, що являється неправдивою інформацією, оскільки він звертався до компетентних органів про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Позивач зазначає, що 17.09.2020 року він звернувся із заявою до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, проте йому було відмовлено у прийнятті та реєстрації вказаної заяви з підстав несплати штрафу за порушення правил перебування на території України.

Вказане рішення позивач вважає таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно складено протиправно, є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте без дослідження обставин справи які мають значення для її вирішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 45-46).

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Представником позивача ОСОБА_4 Опалюком С.В. до суду подано заяву у якій просить провести розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов та при ухваленні рішення врахувати подані додаткові документи, які свідчать про звернення позивача до ДМС за отриманням статусу біженця і прийняття відповідачем такого звернення до розгляду.

Представником відповідача Лазарем О.О. до суду подано заяву у якій просить провести розгляд справи у відсутності представника відповідача, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі, до заяви додано копії матеріалів щодо прийняття рішення про примусове повернення позивача.

Відзив на позов не подавався.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що 17.09.2020 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пясковською О.В. за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина Китаю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Китаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано покинути територію України у термін до 15.10.2020 року та заборонено в`їзд на територію України терміном на три роки до 17.09.2023 року (а.с. 62-64).

Як убачається зі змісту спірного рішення, 17.09.2020 року співробітниками ЦМУ ДМУ у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Китаю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. У ході опитування громадянина Китаю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що в Україну прибув 10.01.2017 року з туристичною метою по короткостроковій візі. Кордон України перетнув авіаційний транспортом через ОКПП «Бориспіль». Після закінчення строку перебування не виїхав через бажання залишитися проживати на території України. Проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за яку сплачує 9 000 грн. щомісяця. Кошти для утримання надсилають батьки з Китаю. Іноді підробляє в ресторані (миє посуд, допомагає на кухні). Дій щодо легалізації свого становища на території України не приймав. Документи для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не подавав. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Рідних близьких осіб на території України не має. Власного житла не має.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина Китаю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище громадянина Китаю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать про те, шо ним порушені вимоги ст. 4, ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За вимогами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 розділу 1 Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За змістом ст. ст. 6, 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

В`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону (ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Положенням ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Нормою ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування злочинців у своїй країні походження він залишив країну походження та прибув до України.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що 17.09.2020 року він звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з метою отримання статусу біженця у зв`язку із тим, що на його батьківщині Китайській Народній Республіці його переслідують невідомі особи, так звана «чорна мафія», однак йому було відмовлено у прийнятті та реєстрації вказаної заяви з підстав несплати штрафу за порушення правил перебування на території України, натомість 17.09.2020 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно нього було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження та заборонено в`їзд на територію України строком на три роки.

Як убачається із письмових пояснень від 17.09.2020 року, які надавались позивачем громадянином Китаю Хуан Ціном в присутності перекладача Добридник Н.І., позивач прибув в Україну 10.01.2017 року з туристичною метою по короткотерміновій візі, кордон України перетнув авіаційним транспортом через ОКПП «Бориспіль». Після закінчення строку перебування позивач не виїхав через бажання залишитися проживати на території України. Дій щодо легалізації свого становища на території України позивач не приймав та документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не подавав, до компетентних органів про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався (а.с. 56).

Отже, у поясненнях позивача, відповідно яких приймалося спірне рішення, ОСОБА_4 не повідомляв про факт його переслідування у своїй країні і обгрунтовані побоювання загрози його життю та безпеки, через що він не може повернутися до своєї країни.

Виходячи з наведеного, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави щодо скасування рішення про примусове повернення з України відсутні.

Натомість, суд приходить висновку про не зазначення у спірному рішенні жодних із підстав для заборони в`їзду в Україну позивача, відсутність будь якого належного обґрунтування необхідності застосування щодо ОСОБА_4 заборони подальшого в`їзду на територію України та відсутність посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийняті рішення про встановлення заборони в`їзду в Україну громадянину Китаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на термін 3 роки до 17.09.2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме в частині скасування спірного рішення про заборону в`їзду на територію України позивача строком на три роки.

З матеріалів справи встановлено, що письмові пояснення позивачем 17.09.2020 року співробітнику відповідача щодо мети прибуття в Україну, перетину кордону та проживання надавались у присутності перекладача, оспорюване рішення ОСОБА_4 також було вручене під підпис 17.09.2020 р. за участі перекладача.

Отже, в решті заявлених вимог позов задоволенню не підлягає у зв`язку із спростуванням відповідачем наведених позивачем у позові доводів та доведенням правомірності ухвалення оспорюваного позивачем рішення про примусове повернення та дотримання порядку його ухвалення встановленого Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Надана представником позивача на підтвердження позовних вимог копія запрошення виданого Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Хуан Ціну на співбесіду на дату 26.11.2020 року для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, що отримане позивачем 12.11.2020 року, не має правового значення для спірних правовідносин, оскільки подання позивачем документів в часі відбувалося вже після накладення на Хуан Ціна адміністративного стягнення за порушення правил перебування в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в України, відповідно ч. 1 ст. 203 КУпАП, та прийняття 17.09.2020 спірного рішення.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, ст. ст. 1, 2, 5, 8-10, 77, 241-246, 250, 268, 269, 271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни задовольнити частково.

Скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області від 17 вересня 2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Китаю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки до 17 вересня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, місцезнаходження: м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ідентифікаційний .

Рішення суду складене 19 листопада 2020 року.

Суддя Л.М.Виниченко