Справа № 640/11197/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

30 жовтня 2020 року м. Київ№ 640/11197/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича, Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича про встановлення відсутності компетенції (повноважень) щодо виконання посадових обов`язків; визнання протиправними дій щодо виконання повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 року відкрито провадження у справі в зазначеній частині.

Також ОСОБА_1 звернувся з позовними вимогами до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про встановлення відсутності компетенції (повноважень) щодо призначення Директора Державного бюро розслідувань (далі - ДБР).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 року повернуто позовну заяву позивачеві в зазначеній частині позовних вимог, яку оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2019 року зупинено провадження у справі №640/11197/19 до перегляду апеляційною інстанцією ухвали суду від 01.07.2019 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.209 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича, Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання дій протиправними задоволено частково. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 року скасовано, справу № 640/11197/19 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2019 року поновлено провадження у справі №640/11197/19 та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ст.55 Конституції України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. При цьому, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) інтереси індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, позивачем заявлені позовні вимоги до відповідачів про встановлення відсутності у Президента України компетенції (повноважень) щодо призначення директора Державного бюро розслідувань, встановити відсутність у ОСОБА_2 компетенції (повноважень) щодо виконання посадових обов`язків директора ДБР, визнати протиправними дії директора ДБР ОСОБА_2 щодо виконання повноважень директора ДБР.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

З вказаної норми випливає, що вирішення адміністративними судами справ з приводу компетенції суб`єктів владних повноважень можливе виключно у публічно-правових спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Саме при вирішенні таких спорів між суб`єктами владних повноважень суд у разі задоволення позову згідно з пунктом 5 частини другої статті 245 КАС України може прийняти рішення про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушених прав. Щоб претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» п.50, «Берден» п.33, «Тенасе проти Молдови»).

Вище наведене не дозволяє скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, судовому захисту підлягають виключно порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявнику.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги обґрунтовуються виключно незаконністю Указу Президента України від 22.11.2017 року №386/2017, який, у свою чергу, є актом індивідуальної дії та застосовано виключно до ОСОБА_2 , відтак позивач - ОСОБА_1 не є і не може бути суб`єктом правовідносин у даній справі, зазначений Указ Президента не створює ніяких правових наслідків для позивача. Разом з тим, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин. Зазначений Указ Президента України є чинний та обов`язковий до виконання на території України, матеріали справи не містять доказів протилежного або свідчення про нелегітимність правового статусу Директора ДБР ОСОБА_2 , протиправності дій останнього позивачем не надано.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 14.03.2018 року №9901/22/17 та в ухвалі Верховного Суду від 26.03.2018 року №800/567/17.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду і наведене вище правове регулювання цих відносин, суд вважає, що на підставі статті 19 КАС України юрисдикція адміністративного суду не поширюється на зазначену справу, відкрите провадження за цим позовом слід закрити, оскільки цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Проте, необхідно зазначити, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у світлі частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому в даному випадку відсутні підстави для зазначення суду, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 800/227/17.

Керуючись ст.ст.238, 241, 248 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №640/11197/19 з підстав не належності її розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Звернути увагу ОСОБА_1 , що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала суду може бути оскаржена за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій