Справа № 280/5286/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 листопада 2020 року о/об 13 год. 59 хв.Справа № 280/5286/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057. м. Запоріжжя. вул. Матросова. 29, Код )

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

за участі:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія НОМЕР_2 )

представника відповідача - Крамар В.В.

(особа посвідчується службовим посвідченням ЗПП № 012665 від 15.10.2020)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за №85 о/с від 27 лютого 2020 про звільнення ОСОБА_1 , з посади провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

- поновити ОСОБА_1 , на посаді провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з 28 лютого 2020 року.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 лютого 2020 року до моменту фактичного поновлення на посаді.

Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 01 вересня 2020 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 05 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року підготовче засідання по справі відкладено на 03 листопада 2020 року.

Протокольною ухвалою суду від 03 листопада 2020 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 10 листопада 2020 року.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України 10 листопада 2020 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до вказаних листів, жодної інформації яка б давала підстави вважати про наявність скарг позивача про роботу понаднормово або про факт понаднормової роботи не зазначено. Крім того, не зазначено інформації яка б вказувала на те, що ефективність роботи відділу моніторингу залежить від того чи обіймає посаду у вказаному відділі спеціаліста категорії державний службовець або інспектора середнього складу поліції, та яким чином понаднормова праця інспектора середнього складу поліції не буде порушувати його трудових прав. Проте, відповідно до інформації відповідача від 27 липня 2020 року за вихідним №426/05/16-2020, призначений замість позивача в сектор моніторингу Бердянського ВП ГУНП в Запорізької області інспектор середнього складу поліції понаднормово не працював, відсутні будь-які факти щодо оплати понаднормової праці вказаного інспектора та його посадова інструкція не передбачає понаднормової праці. Разом з тим, вказує, що при скороченні посади провідного спеціаліста категорії державний службовець в секторі моніторингу Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області залишилось поза увагою позитивні висновки щодо оцінювання результатів службової діяльності позивача, які проводились відповідачем щороку. Таким чином вказує, що підстав стверджувати про низьку ефективність роботи сектору моніторингу Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області та виконання службових обов`язків позивачем, як підставу до скорочення штату не було, так як вказана перевірка ефективності роботи відділу комунікації та її уповноважених осіб не передбачена організаційно-розпорядчими актами ГУНП та законодавчими актами у сфері державної служби. Також вказує, що відповідно до наказу Національної поліції України за №1023 від 17 жовтня 2019 року «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області (сектор моніторингу Бердянського відділу поліції) скорочено посаду провідного спеціаліста категорії персоналу - державний службовець та введено посаду інспектора категорія персоналу - середній склад поліції). Проте, відповідно до інформації з сайту ГУНП в Запорізької області від 30 січня 2020 року в штаті відповідача наявні 51 вакантна посада та проводиться прийом на службу. Крім того, наявність 11 вакантних посад державних службовців підтверджується пропозиціями, які надані відповідачем, позивачу при звільненні. Таким чином, стверджує, що підстав для скорочення штату державних службовців ГУНП в Запорізькій області у відповідача не було.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області проти позову заперечила з підстав викладених у письмовому відзиві (вх. №43826 від 18 вересня 2020 року), відповідно до якого зазначає, що 09 грудня 2019 року позивача під підпис повідомлено, що посада на якій він перебував (провідний спеціаліст сектору моніторингу Бердянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області) підлягає скороченню. На підставі чого, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (у зв`язку зі скороченням чисельності штату державних службовців) позивача поінформовано, що за умови відсутності вакантних посад, що відповідають освітньому ступеню, кваліфікації та досвіду роботи, або при відмові від запропонованих посад позивача буде звільнено. Вказує, що позивачу двічі було надано пропозиції щодо вакантних посад (станом на 18 грудня 2019 року та 30 січня 2020 року), від яких він відмовився. Зазначає, що посилання позивача на зацікавленість двома посадами, а саме спеціаліст відділу організації фінансового забезпечення підпорядкованих підрозділів фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Запорізькій області та провідного спеціаліста відділу озброєння УЛМТЗ ГУНП в Запорізькій області є неоднозначним. Чинним законодавством передбачено, що особа, які запропоновані посади, або може погодитись на них або ні. Також зазначає, що позивачу на його вимогу були надані посадові інструкції спеціаліста відділу організації фінансового забезпечення підпорядкованих підрозділів фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Запорізькій області та провідного спеціаліста відділу озброєння УЛМТЗ ГУНП в Запорізькій області, проте навіть після цього позивач не погодився на вищезазначені посади. При цьому зазначив в заяві, що він готовий пройти співбесіду на відповідність займаним посадам, за умови надання йому постійного робочого місця при Бердянському ВП ГУНП в Запорізькій області, що також неможливо рахувати, як згоду позивача, оскільки, посади які були запропоновані та якими зацікавився позивач, відносяться до посад апарату ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 29. Вказує, що дійсно у січні 2020 року в ГУНП в Запорізькій області було оголошено набір на заміщення вакантних посад молодшого та середнього складу поліції у підрозділи Запорізької області, серед яких оперуповноважені, слідчі, їх помічники, інспектори, поліцейські-водії тощо. Проте, всі вищезазначені посади є посадами атестованими, та не відносяться до категорії державної служби. Окрім цього, затвердження штату територіальних органів Національної поліції є компетенцією Голови Національної поліції, який у відповідності частини 4 статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» затверджує штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції. У зв`язку з наявністю обґрунтованих підстав та службової необхідності було затверджено зміни у штатній численності ГУНП в Запорізькій області.

В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглядаючи матеріали справи судом встановлено таке.

Так, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ в ГУМВС в Запорізькій області, та з 09 грудня 2016 року відповідно до наказу ГУНП №413 о/с від 09 грудня 2016 року призначений на посаду провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

На виконання вказівки голови Національної поліції від 06 травня 2019 року № 5341/01/12-2019 «Про надсилання Методичних рекомендацій щодо здійснення організаційно-штатних заходів у Національній поліції» ГУНП в Запорізькій області опрацьовано та вивчено питання щодо ефективного використання та раціональної розстановки штатної чисельності на основних напрямках діяльності органів і підрозділів поліції.

Листом начальника ВК ГУНП в Запорізькій області Катерини Людвік повідомлено начальника ГУНП, що у зв`язку з нагальною потребою організації роботи по взаємодії із засобами масової інформації відповідно до статті 9 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 41-43 пункту 4 Положення про Національну поліцію та наказу Національної поліції України від 15 грудня 2019 року № 1299 «Про вдосконалення взаємодії органів та підрозділів поліції із засобами масової інформації» діяльність по забезпеченню інформування громадськості про резонансні злочини та події, здійснення відео та фотозйомки, відповідних сучасним вимогам медіаконтенту, дуже часто потребують виїзду на місце скоєння злочинів та присутності відповідального працівника понаднормово, поза робочий час, у вихідні та святкові дні, що є порушенням вимог чинного трудового законодавства України.

Відповідно до листа Бердянського ВП від 25 вересня 2020 року вих. № 51502/0/01-19 керівництво Бердянського ВП клопотало щодо внесення змін до штатного розпису Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, в частині скорочення посади провідного спеціаліста сектора моніторингу та введення у цей сектор посади атестованого складу поліції із закріпленням за нею напрямку роботи по взаємодії із засобами масово інформації та громадськістю.

Головою Національної поліції України на виконання вимог статей 14, 15 Закону України «Про Національну поліцію» видано наказ від 17 жовтня 2019 року № 1023, яким затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, а саме у секторі моніторингу Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області скорочено 1 посаду державного службовця та уведено 1 посаду середнього складу поліції.

Наказом Національної поліції України від 17 жовтня 2019 року № 1023 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції», займану посаду ОСОБА_1 провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області визначено як таку, що підлягає скороченню.

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 ознайомлено з повідомленням про можливе наступне вивільнення, про що свідчить його підпис на повідомленні.

Також, позивачу надано пропозиції щодо надання вакантних посад станом на 18 грудня 2019 року та 30 січня 2020 року, про що позивачем проставлено відмітку 18 грудня 2019 року, 30 січня 2020 року відповідно.

27 лютого 2020 року позивач в усній формі пояснив, що відмовляється працювати на зазначених посадах у м. Запоріжжі, але надати письмову відмову від запропонованих посад відмовився, про що складено Акт №1 про відмову від надання письмової згоди щодо продовження державної служби на запропонованих посадах в ГУНИ в Запорізькій області (м. Запоріжжя).

27 лютого 2020 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області на адресу начальника ГУНП в Запорізькій області направлено подання, в якому клопоче про припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області відповідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», з 27 лютого 2020 року, з виплатою йому компенсації за 07 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Згідно до наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (за №85 о/с від 27 лютого 2020 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу» вирішено припинити державну службу на підставі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу та позивача, державного службовця 5 рангу, звільнено з посади провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції з 27 лютого 2020 року.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступних висновків.

Порядок проходження державної служби, а також підстави для її припинення врегульовано Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частинами 1, 2 статті 21 Закону № 889-VIII визначено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 5 статті 22 Закону № 889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII).

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (частина 3 статті 87 Закону № 889-VIII).

Частинами 1, 2, 3 статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Із аналізу положень Закону №889-VIII вбачається, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 цього Закону регулюється нормами Кодексу законів про працю України, а саме статтями 40 та 49-2 КЗпП України.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи із тлумачення частини 1 статті 40, частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Така правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, та підтримується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 806/1175/17, від 28 лютого 2020 року у справі №807/819/16.

Матеріалами справи встановлено, що скорочення посади та звільнення позивача відбулось саме на виконання наказу голови Національної поліції України, на підставі вимог статей 14, 15 Закону України «Про Національну поліцію», від 17 жовтня 2019 року № 1023, яким затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, а саме у секторі моніторингу Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області скорочено 1 посаду державного службовця та уведено 1 посаду середнього складу поліції.

Незгода позивача з підставами скорочення посади у секторі моніторингу Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області не відноситься до предмету позовної заяви та стосуються саме змін у штатному розкладі Національної поліції.

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 ознайомлено з повідомленням про можливе наступне вивільнення, відповідно до абзацу 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки відповідно до наказу НПУ від 17 жовтня 2019 року № 1023 його посада підлягає скороченню. Також, позивачу надано пропозиції щодо надання вакантних посад, про що позивачем проставлено відмітку від 18 грудня 2019 року та 30 січня 2020 року.

Отже, роботодавцем попереджено позивача про наступне вивільнення за два місяці, та пропонувалось позивачу інші рівноцінні посади державної служби, та/або іншої роботи (посади державної служби), про що свідчать матеріали адміністративної справи.

Ігнорувань, щодо не працевлаштування позивача, з боку відповідача суд не вбачає, та вважає такі посилання необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, суд при розгляді справи не вбачає з боку відповідача порушень процедури звільнення, а саме статті 49-2 КЗпП України, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Разом з тим, необхідно зазначити, що позивач не надав згоди перейти на посади запропоновані відповідачем при цьому зазначив в заяві, що він готовий пройти співбесіду на відповідну посаду, за умови надання йому постійного робочого місця при Бердянському ВП ГУНП в Запорізькій області.

Однак, відповідно до матеріалів справи, зокрема трудової книжки позивач призначався на посаду наказом ГУ МВС у Запорізькій області (ГУ НП у Запорізькій області), а не конкретно Бердянським ВП ГУНП в Запорізькій області. Таким чином посади які були запропоновані та якими зацікавився позивач відносяться до посад апарату ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 29.

У даному випадку закон забезпечує захист права позивача на працю в конкретній установі. В розглядуваній справі така установа є ГУ НП у Запорізькій області, а не відповідні його відділення.

Посилання позивача на те, що відповідно до інформації з сайту ГУНП в Запорізької області від 30 січня 2020 року в штаті відповідача наявні 51 вакантна посада та проводиться прийом на службу, суд до уваги не приймає, оскільки такі посади є посадами атестованими, та не відносяться до категорії державної служби.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що при прийнятті наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за №85 о/с від 27 лютого 2020 року, на виконання наказу Національної поліції України від 17 жовтня 2019 року № 1023, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, у порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів відповідачем в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність його прийнятого наказу №85 о/с від 27 лютого 2020 року, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням відмови в задоволенні позову повністю, судові витрати, сплачені позивачем, не стягуються.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19 листопада 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов