Справа № 300/2512/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2020 р. справа № 300/2512/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 (далі - позивач) - адвокат Окуневич Михайло Валентинович звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про скасування рішення відповідача від 28.01.2020 за №165 та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період з 10.09.2009 по 12.05.2017 в Російській Федерації, а саме в ТОВ «Фактор» і ТОВ «Устилужська транспортна компанія» та призначити пенсію за віком з дати звернення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, всупереч вимогам законодавства України безпідставно не зарахував період роботи з 10.09.2009 по 12.05.2017 в Російській Федерації, а саме в ТОВ «Фактор» і ТОВ «Устилужська транспортна компанія».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 13.11.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 33-38). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що страховий стаж позивача становить 23 роки 5 місяців. Будь-які відомості про трудову діяльність у спірний період на території Російської Федерації, а саме з 10.09.2009 по 12.05.2017 в ТОВ «Фактор» і ТОВ «Устилужська транспортна компанія» у трудовій книжці серії НОМЕР_1 відсутні. Також відповідач звергнув увагу, що позивачем на ім`я начальника Рогатинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області була написана заява від 21.01.2020, у якій позивач наполягає на прийомі документів та стверджує, що трудова книжка з відображеними періодами роботи з 2012-2017 (при цьому спірний період вказаний в адміністративному позові з 10.09.2009 по 12.05.2017) буде долучена до пакету поданих ним документів пізніше. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем на підтвердження спірного періоду роботи не надано жодної уточнюючої довідки, копії трудових договорів, а долучені до заяви завірені копії наказів, мають сумнівний характер щодо достовірності відображених у них даних, оскільки відбиток печатки проставлений на копіях наказів не містить ідентифікаційного коду організації, в даному випадку ООО «Устилужська транспортна компанія», а також невідомо в якому місті та за якою адресою знаходиться підприємство. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в зарахуванні спірних періодів роботи до трудового стажу позивача, та, як наслідок - відмови у призначенні пенсії.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази і відзив, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в листопаді 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 28.01.2020 за №165 відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу (а.с. 8-9).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною та необгрунтованою, представник позивача звернувся до суду з метою захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Цим Законом держава визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини 1 статті 44 Закону визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 58 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 , серед іншого, містяться записи:

- 01.01.1999 - прийнятий на роботу у ВПБ Рогатинського «Племпідприємства» оператором по вирощуванню свиней на підставі наказу №134 від 01.01.1999;

- 01.09.1999 - звільнений з роботи на підставі наказу №26 від 01.09.1999;

- 05.11.2018 - прийнятий на роботу на посаду тракториста до ФОП ОСОБА_3 на підставі наказу №МА042-046 від 02.11.2018;

- 12.11.2018 - звільнений з роботи за власним бажанням на підставі наказу №МА011-046 від 12.11.2018.

У період з 02.09.1999 по 04.11.2018, який охоплює спірний період (10.09.2009 по 12.05.2017) у трудовій книжці позивача відсутні будь-які записи про роботу, в тому числі і в Російській Федерації, а саме в ТОВ «Фактор» і ТОВ «Устилужська транспортна компанія».

Крім того, як слідує із змісту заяви позивача від 21.01.2020 (а.с. 41), ОСОБА_1 наполягає на прийомі документів та стверджує, що трудова книжка з відображеними періодами роботи з 2012-2017 буде долучена до пакету поданих ним документів пізніше.

Вказане підтверджує те, що відповідачу до заяви про призначення пенсії позивачем не було долучено трудову книжку із записами про спірний період роботи в Російській Федерації, а саме в ТОВ «Фактор» і ТОВ «Устилужська транспортна компанія».

Суд звертає увагу, що від представника позивача 16.11.2020 на адресу суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів. Разом із клопотанням надано, серед іншого, копію відповіді за №10-02/27374 без проставлення печатки, а також копію трудової книжки. Суд звертає увагу, що надана копія є вкрай низькою якістю, що виключає можливість візуально сприймати інформацію, встановити її зміст, тобто зміст вказаного письмового доказу є нечитабельним, та, як наслідок, копія такої трудової книжки не може бути ідентифіковано судом як будь-який носій доказової інформації. Такий письмовий доказ є неналежно оформленим.

Такі висновки про необхідність надання читабельних документів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка висвітлена в ухвалах від 15.01.2018 у справі №820/3259/17, від 23.01.2020 у справі №675/2698/16-а, від 03.01.2020 у справі №826/4280/18.

Крім того, суд звертає увагу, що дані документи не були надані відповідачу станом на момент подачі заяви про призначення пенсії у листопаді 2019 року, а надані суду аж 16.11.2020, тобто через один рік після подачі такої заяви до пенсійного органу про призначення пенсії. Як наслідок, суд вважає, що на момент винесення відповідачем оскарженого рішення від 28.01.2020 за №165, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області діяло правомірно. При цьому, суд звертає увагу, що до заяви про призначення пенсії за віком додається оригінал трудової книжки.

Так, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку, до заяви додаються документи про стаж для призначення пенсії, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Так, відповідно до вимог Порядку №637, трудовий стаж встановлюється на підставі інших, ніж трудова книжка, документів, лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В даному випадку, на момент подання заяви позивачем до пенсійного органу про призначення пенсії та на момент винесення відповідачем оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії, у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області були відсутні записи у трудовій книжці позивача про його роботу з 10.09.2009 по 12.05.2017 в Російській Федерації, а саме в ТОВ «Фактор» і ТОВ «Устилужська транспортна компанія».

Також суд встановив, що відповідачу разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надано:

- копію заяви про прийняття на посаду машиніста бульдозера від 16.05.2012 (зв. ст. а.с. 39);

- копія наказу №35 від 12.05.2017 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , трудовий договір від 16.05.2012 за №О-03/2012 (а.с. 39);

- копія наказу про припинення трудового договору з робітником від 12.05.2017 за №35 (а.с. 40).

Суд погоджується із відповідачем про сумнівність достовірності відображених у вказаних документах даних, оскільки проставлений відбиток печатки на копіях наказів не містить ідентифікаційного коду організації, в даному випадку ООО «Устилужська транспортна компанія», а також невідомо в якому місті та за якою адресою знаходиться підприємство.

Крім того, в копії наказу №35 від 12.05.2017 про прийняття на роботу ОСОБА_1 вказаний трудовий договір від 16.05.2012 за №О-03/2012 (а.с. 40), а в копії наказу про припинення трудового договору з робітником від 12.05.2017 за №35 вказаний трудовий договір від 16.05.2013 за №ТД-003И/2013, тобто зовсім інший трудовий договір (а.с. 40).

Також відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, а також суду на час розгляду справи не додано жодних доказів роботи позивачем в Російській Федерації в ТОВ «Фактор».

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач станом на момент оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії не мав правових підстав зарахувати ОСОБА_1 період з 10.09.2009 по 12.05.2017 в Російській Федерації, а саме в ТОВ «Фактор» і ТОВ «Устилужська транспортна компанія», та, як наслідок, призначати пенсію за віком.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 даної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 (с. Перенівка, рогатинський район, Івано-Франківська обл., 77003, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.