Справа № 140/7469/20
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/7469/20 пров. № А/857/9092/20

апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції, Валюха В.М., м. Луцьк) у справі № 140/7469/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в якому просила визнати протиправною та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 12.03.2020 № 35, яким їй відмовлено призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства, та зобов`язати відповідача призначити пенсію як матері інваліда з дитинства, починаючи з дати звернення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року адміністративний позов задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12 березня 2020 року № 35. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, з 06 березня 2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 06.03.2020 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Луцького об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви ряд документів, зокрема свідоцтво серії НОМЕР_1 про народження її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виписку із акта огляду МСЕК до довідки серії ВЛН № 010801 від 29.08.2008 про встановлення ОСОБА_2 третьої групи інвалідності з дитинства, висновок ЛКК № 596 від 27.11.2019, виданий Комунальним закладом «Луцька міська дитяча поліклініка», у якому зазначено, що ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю, інвалідизуюче захворювання мало місце у віці до шестирічного віку.

12.03.2020 ГУ ПФУ у Волинській області (в особі структурного підрозділу Луцького об`єднаного управління ПФУ) прийняло рішення № 35 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком (а. с. 42), про що позивача було повідомлено листом ГУ ПФУ у Волинській області від 22.04.2020 № 0300-0315-8/9753 (а. с. 10).

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов виходив, з тих підстав, що позивачка для призначення пенсії, надала відповідачу всі необхідні документи, які підтверджують її право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком є підставними та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон - №1058-IV).

Пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Згідно з пунктом 2.18 Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Чинне законодавство розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда. При цьому, в разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку.

Отже, необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії передбачено для тих інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.07.2018 у справі №501/2838/16-а.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується апеляційним судом із матеріалів справи, син позивачки ОСОБА_2 визнаний інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії ВЛН № 010801 від 29.08.2008.

Крім того висновком, ЛКК Комунального закладу «Луцька міська дитяча поліклініка» № 596 від 27.11.2019, що ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю, а у графі «заключення» вказано, що інвалідизуюче захворювання мало місце до шестирічного віку.

На переконання апеляційного суду, зазначені вище документи акт огляду МСЕК довідка серії ВЛН № 010801 від 29.08.2008. висновок, ЛКК Комунального закладу «Луцька міська дитяча поліклініка» № 596 від 27.11.2019 в даному випадку підтверджують факт, що дитина позивачки мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку та була визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, а відтак вірним є висновком суд першої інстанції про те, що відповідач безпідставно не взяв вказаний висновок ЛКК не у належний спосіб надав оцінку поданим позивачкою документам для призначення вказаної нею пенсії у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції та звертає увагу апелянта, що вказані документи засвідчують право позивачки ОСОБА_2 для призначення пенсії, за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства.

Врахувавши вищенаведене, зокрема те, що позивачкою разом із заявою про призначення пенсії за віком було надано висновок, яким підтверджується, що інвалідизуюче захворювання мало місце до шестирічного віку, а її сина було визнано інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, та з урахуванням подання позивачкою всіх інших документів, в тому числі про наявність достатнього страхового стажу для призначення пенсії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 12.03.2020 № 35 прийняте необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі № 140/7469/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький