Справа № ЗП/260/11/20
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

20 листопада 2020 рокум. Ужгород№ ЗП/260/11/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить: 1) вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру в Закарпатській області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :10:015:0005.

Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що Фермерському господарству «Газда» на підставі Державного акту на право постійного володіння землею було передану земельну ділянку площею 5 гектарів в постійне володіння. Відповідно до розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 17.03.2006 року за № 181 вказана земельна ділянка площею 5 гектарів була безоплатно передана у спільну сумісну власність членам Фермерського господарства «Газда», гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . З метою належного оформлення даної земельної ділянки членами Фермерського господарства «Газда», було укладено договір з ліцензованою організацією Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на спільну сумісну власність на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на території Ратівської сільської ради Ужгородського району, яка пройшла всі погодження. В подальшому звернулися до відповідача для отримання кадастрового номера щодо переданої їм земельної ділянки. Як випливає з відомостей, які містились в Публічній кадастровій карті ділянці площею 5,00 га було присвоєно кадастровий номер :02:002:0002. Однак заявник зазначає, що з незрозумілих причин даний кадастровий номер та відомості про земельну ділянку зникають з Публічної кадастрової карти. Тому зазначені вище громадяни повторно звернулись до відповідача щодо внесення відомостей про земельну ділянку в Державний земельний кадастр. Однак, отримали відмову, у зв`язку з тим, що відповідачем сформовано земельну ділянку, на тому самому місці, де знаходиться і земельна ділянка, яка передана їм у власність, іншу земельну ділянку за кадастровим номером :10:015:0005 з цільовим призначенням: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) площею 32.2077 га, яку відповідач планує передати третім особам. Згідно висновку державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 29 жовтня 2020 року земельна ділянка за кадастровим номером :10:015:0005 повністю накладається на межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0002. Вважає, що не забезпечення позову у даній заподіє шкоду правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі та фактично унеможливить захист цих прав, свобод та інтересів, так як земельна ділянка, яка позивачу надана у власність, буде передана третім особам.

Ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи терміновість заявленого клопотання, суд вважає за можливе розглянути його без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши заявлене клопотання та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує заявлене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

В той же час, наведене заявником обґрунтування заяви про забезпечення позову потребує з`ясування обставин в адміністративній справі, з підтвердженням відповідними доказами і наданням оцінки аргументам учасників справи. Обраний заявником спосіб забезпечення позову, фактично, зумовлює вирішення спору по суті, що не відповідає завданням інституту забезпечення позову.

Також, суд зазначає, що в даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Крім того, важливо наголосити на тому, що у випадку забезпечення позову суд фактично без належних на те підстав поставить під сумнів дії суб`єкта владних повноважень, втрутившись у його дискреційні повноваження без надання правової оцінки підставам для прийняття ним відповідного рішення, а відтак тимчасово вирішить майбутній спір по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходить за межі встановлених підстав для забезпечення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч.1 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII).

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Д.В. Іванчулинець