Справа № 640/22793/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Справа № 640/22793/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Корсуна Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року у справі

за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо вчинення виконавчих дій по ЗВП № 53314543/17 в частині звернення стягнення на кошти AT «Укрзалізниця» шляхом формування та направлення платіжної вимоги від 11 вересня 2020 року № 53314543/17 до банківської установи;

- визнання протиправною та скасування платіжної вимоги від 11.09.2020 № 53314543/17;

- зобов`язання відповідача здійснити виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні № 53314543 відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час здійснення примусового виконання державний виконавець має повноваження на звернення стягнення на коштів на рахунках боржника у банківських установах шляхом направлення до них платіжних вимог, а також з того, що спеціальним Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» передбачено можливість звернення стягнення на грошові кошти підприємства.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на протиправності спірних дій відповідача, стверджуючи, що Законом України № 145-ІХ у відношенні нього взагалі заборонено вчинення будь-яких виконавчих дій та виконання судових рішень.

При цьому, апелянт вважає, що оскільки вказаним Законом установлено заборону вчинення будь-яких виконавчих дій, то відповідний виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу в порядку пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, апелянт вказує, що АТ «Укрзалізниця» віднесено до підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, що свідчить про важливість його стабільного функціонування.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на помилковості доводів та взагалі правової позиції апелянта та стверджуючи про правильність висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження № 53314543 (далі - ЗВП № 53314543) щодо стягнення з рахунків АТ «Українська залізниця» грошових коштів.

11.09.2020 відповідачем було направлено до АБ «Укргазбанк» платіжну вимогу від 11.09.2020 № 53314543 щодо списання з рахунків акціонерного товариства «Українська залізниця» грошових коштів в загальній сумі 26 659 433,72 грн.

Вважаючи, що під час вчинення виконавчих дій у ЗВП № 53314543 державним виконавцем допущено порушення чинного законодавства, що призвело до перевищення наданих йому повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 № 145-ІХ (далі - Закон № 145-ІХ).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 145-ІХ встановлено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що під час здійснення примусового виконання державний виконавець має повноваження на звернення стягнення на коштів на рахунках боржника у банківських установах шляхом направлення до них платіжних вимог.

Разом з тим, установлена пунктом 3 Розділу ІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 145-ІХ заборона щодо вчинення виконавчих дій містить виняток, а саме вона не поширюється на стягнення грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/5546/20, від 11.11.2019 № 910/5546/19.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що на оспорювані позивачем у цій справі виконавчі дії не поширюється заборона, регламентована Законом № 145-ІХ, і такі дії були ним вчинені на підставі та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Тож, доводи апелянта про те, що Законом України № 145-ІХ у відношенні нього взагалі заборонено вчинення будь-яких виконавчих дій та виконання судових рішень, у зв`язку з чим, на його переконання, відповідний виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу в порядку пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Доводи апелянта про, що АТ «Укрзалізниця» віднесено до підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, що свідчить про важливість його стабільного функціонування, судова колегія приймає до уваги, але зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства такі обставини не надають достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. .

Таким чином, апеляційна скарга акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 23.11.2020.

Головуючий суддя

Судді: