Справа № 160/12549/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
07.10.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд (з урахуванням уточнень від 20.10.2020 р.):
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виключивши з страхового стажу період з 01.01.2004 р. по 31.01.2008 р.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.
Станом на поточну дату копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 на вимогу суду не надійшли.
Судом під час розгляду даної справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» (зі змінами та доповненнями) та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, до фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
19.02.2008 р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком по Списку №1 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно наданих документів загальний стаж роботи позивача становив 26 років 4 місяці 27 днів, стаж по списку №1-9 років 1 місяць 29 днів.
17.06.2008 року позивачем надано заяву про перерахунок пенсії. Після проведеного перерахунку пільговий стаж роботи по Списку №1 становив 11 років 2 місяці 2 дні, із врахуванням періоду з 18.10.1979 р. по 22.04.1980 р.
31.08.2020 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії.
Відтак, спірні відносини виникли внаслідок неправомірного, на думку позивача, застосування відповідачем при розрахунку пенсії даних про заробітну плату для визначення розміру пенсійних виплат, а саме безпідставне включення періоду підприємницької діяльності з 01.01.2004 р. по 31.01.2008 р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 03.07.2003 року № 1058 (надалі - Закон № 1058).
Відповідно до статті 27 вказаного Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії у гривнях, Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону з якої обчислюється пенсія у гривнях, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Абзацом другим частини першої статті 40 Закону № 1058 встановлено, що у разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За змістом зазначених норм Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.
Тобто, законодавець імперативно встановив, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід) отримана після 01 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.
Судом встановлено, що відповідачем відповідно до загального стажу роботи позивача були зараховані наступні періоди (за даними персоніфікованого обліку):01.01.2004-29.04.2005, 01.05.2005-30.05.2005, 01.06.2005-29.06.2005, 01.07.2005 30.07.2005, 01.08.2005-30.08.2005, 01.09.2005-29.09.2005, 01.10.2005-30.10.2005, 01.11.2005-29.11.2005, 01.12.2005-30.12.2005, 01.01.2006-30.01.2008, 01.02.2008-01.02.2008, 01.03.2008-01.03.2008, 01.04.2008-01.04.2008, 01.05.2008-01.05.2008, 01.06.2008-01.06.2008, 01.07.2008-01.07.2008, 01.08.2008-28.02.2009, 01.03.2009-01.03.2009, 01.04.2009-01.04.2009, 01.05.2009-01.05.2009, 01.06.2009-01.06.2009, 01.07.2009-01.07.2009, 01.08.2009-01.08.2009, 01.09.2009-01.09.2009, 01.10.2009-01.10.2009, 01.11.2009-01.11.2009, 01.12.2009-01.12.2009.
Загальний стаж позивача становить 32 роки 4 місяці 11 днів, стаж по Списку №1 - 11 років. Всього для розрахунку - 43 роки 4 місяці 11 днів.
При обчисленні пенсії застосований заробіток за періоди з 01.01.1986 по 31.12.1990 р., з 01.07.2000 р. по 31.12.2000 р., з 01.04.2001 р. по 30.06.2001 р., з 01.01.2004 р. по 31.01.2008 р. Всього 118 місяців.
При розрахунку заробітної плати кількість місяців, які враховані в розрахунок, становить - 80, кількість місяців, виключених оптимізацією - 38 (10% від 388 місяців загального страхового стажу).
Отже, відповідачем дотримано вимоги статті 40 Закону №1058.
Дії відповідача щодо визначення страхового стажу позивачем не оскаржуються.
Відповідно до першого абзацу ч.1 статті 40 Закону № 1058 за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Отже, вказаною нормою передбачено право за вибором особи виключити період, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Як встановлено судом, позивач на час призначення пенсії не виявив бажання щодо виключення певних періодів страхового стажу, за які враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, із розрахунку пенсії, оскільки згідно наданих позивачем доказів позивач звертався з метою перерахунку пенсії після її призначення.
Водночас закріплена у наведеній нормі можливість оптимізації заробітку стосується призначення пенсій і не може бути застосована при перерахунку вже призначеної пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 461/4328/16-а.
Крім того, у суду не має жодних доказів того, що у страховому стажі позивача, який врахований для обчислення пенсії, були наявні зазначені вище періоди, які виключаються додатково, понад норму встановлену Законом щодо 60 календарних місяців.
Сума періодів страхового стажу підряд, яка не може бути більшою 10 відсотків страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі, для обрахунку пенсії позивача, була дотримана.
Окрім зазначеного, суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено право позивача самостійно визначати коефіцієнт заробітної плати для призначення/перерахунку пенсії, це є повноваженнями органу Пенсійного фонду України та входить до дискреції останнього.
Також, суд вказує, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до органу пенсійного фонду саме з метою вирішення питання, обумовленого позовом. Відповідно докази порушення права позивача з боку суб`єкта владних повноважень, в даному випадку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відсутні.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави передбачені законом для виключення періодів, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, з 01.01.2004 р. по 31.01.2008 р.
Досліджені матеріали справи доводять, що відповідачем дотримані всі норми щодо виконання приписів вищезазначених законів, жодних порушень стосовно прав на соціальне забезпечення не допущено.
Доводи позивача про порушення відповідачем його прав не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки позивачем не було вчинено передбачених законом та підзаконними нормативно - правовими актами дій, необхідних для реалізації його прав.
За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач не вчиняв протиправних дій, не допускав бездіяльності та не приймав рішень з питань, які є предметом позовних вимог, а позивачем не дотримано встановленого законом порядку реалізації його прав, підстави для зобов`язання відповідача вчиняти відповідні дії відсутні.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
За змістом частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За наведених обставин у сукупності, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З огляду на положення ст. 139 КАС України та відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити;
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова