Справа № 380/3123/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3123/20 пров. № А/857/10774/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шинкар Т.І., Онишкевича Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Коморним О.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі В/ч НОМЕР_1 ) в частині виплати йому грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році, передбачену ч.1 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі Постанова №889), стягнути з В/ч НОМЕР_1 на його користь не доплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у сумі 4291,20 грн, визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі В/ч НОМЕР_2 ) в частині виплати йому підйомної допомоги у 2017 році, передбаченої ч.3 ст.91 Закону №2011-ХІІ, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, стягнути з В/ч НОМЕР_2 на його користь не доплачену підйомну допомогу за 2017 рік у сумі 4320,68 грн, визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_2 в частині виплати йому грошової допомоги на оздоровлення у 2017 році, передбачену ч.1 ст.101 Закону №2011-ХІІ, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та стягнути з В/ч НОМЕР_2 на його користь не доплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік у сумі 4380.60 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити його адміністративний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки складових грошового забезпечення та порядку обрахунку одноразових додаткових видів грошового забезпечення, також не враховано, що ч.4 ст.9 Закону №2011-XII визначено Міністру оборони України керівникам центральних органів виконавчої влади надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавством. Не було враховано також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2019 по справі №522/2738/17, відповідно до яких до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових, зокрема, посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У письмовому відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №593-ос від 12.12.2019 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, та наказом начальника В/ч НОМЕР_2 №18-ОС від 17.01.2020, виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення Мостиського прикордонного загону із зазначенням, що остаточною датою закінчення проходження військової служби слід вважати 19.01.2020.

Відповідно до витягу з послужного списку, ОСОБА_1 проходив службу у Краматорському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби ( НОМЕР_3 прикордонний загін, військова частина НОМЕР_1 ).

З особистої картки грошового забезпечення ф10 №12079 за 2016 рік вбачається, що до складу місячного грошового забезпечення позивача, з якого здійснено обчислення грошової допомоги на оздоровлення відповідачем-2 у квітні 2016 року не включено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 4291,2 грн.

Згідно архівної відомості грошового забезпечення за 2017 рік, з`ясовано, що у січні 2017 року, здійснено обчислення та виплату підйомної допомоги, проте В/ч 1494 у січні 2017 року не включено до підйомної допомоги щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 4320 грн.

Також, із архівної відомості грошового забезпечення за 2017 рік встановлено, що у липні 2017 року було здійснено обчислення та виплата грошової допомоги на оздоровлення, проте В/ч НОМЕР_2 до обчислення грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 4380,6 грн.

Не погоджуючись з діями відповідачів щодо не включення до розрахунку допомоги на оздоровлення та зменшення розміру виплати додаткових видів грошового забезпечення, позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, а тому вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідачів в частині виплати йому допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої ч.1 ст.101 Закону №2011-XII, а також підйомної допомоги у 2016 році, передбаченої ч.3 ст.91 Закону №2011-XII без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та стягнення недоплачених сум допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003, в редакції чинній на час звільнення позивача із служби, передбачено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною третьою статті 15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Згідно ч.1 ст.101 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.9 Закону №2011-XII, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Згідно ч.2 ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою №889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №73 від 02.02.2016 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 09.11.2018), було затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція №73), відповідно до пункту 2 якої виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям : 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення : військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно п.5 Інструкції №73, виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів)).

Відповідно до пункту 6 Інструкції №73, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.

Відповідно до пункту 8 Інструкції №73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Нормативний підхід до розуміння положень Постанови №889, в системному зв`язку з положеннями Інструкції, дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується та виплачується одноразова грошова допомога. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати, вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку та умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, оскільки виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати.

Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку та умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Аналогічний підхід застосування вищевказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 15.10.2013 по справі №21-368а13, від 04.11.2014 по справі №21-473а14, від 03.03.2015 по справі №21-32а15, від 19.05.2015 по справі №21-466а15 та у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 по справі №761/17387/17, від 19.06.2018 по справі №825/1138/17, від 03.04.2019 по справі №808/2189/16, від 23.01.2020 по справі №820/330/18, від 14.05.2020 по справі №817/1196/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України слід застосовувати при розгляді цієї справи.

Таким чином, враховуючи положення Інструкції №73 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), колегія суддів вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги.

Доводи апелянта з покликанням на практику Верховного Суду є помилковим, оскільки до таких висновків суд дійшов за інших фактичних обставин.

З огляду на вищевикладене. вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідачів в частині виплати допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої ч.1 ст.101 Закону №2011-XII, а також підйомної допомоги у 2016 році, передбаченої п.1 ч.3 ст.91 цього Закону, без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та стягнення недоплачених сум допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, не підлягають задоволенню.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року по справі №380/3123/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Т. І. Шинкар
Т. В. Онишкевич