Справа № 300/2804/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. справа № 300/2804/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через уповноваженого представника - адвоката Куцого Олександра Степановича звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма", з 06.06.1996 по 17.07.1996 у Торговому центрі "Амаско" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ «Амаско-Т» на підставі записів трудової книжки через нечіткий відбиток печатки. Звертає увагу, що законодавство визначає трудову книжку основним та достатнім документом, який підтверджує стаж роботи. Підтвердити спірні періоди додатковими документами немає можливості, оскільки у відомостях про нарахування заробітної плати з невідомих причин відсутня інформація про позивача, а накази з кадрових питань до архівного відділу не надходили. Представник позивача вважає, що не надіслання на зберігання до архівної установи відомостей про період роботи, виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Вважає, що такі дії відповідача порушують право на пенсійне забезпечення в належному розмірі, тому звернулася через уповноваженого представника з даним позовом до суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 04.11.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.28-32). Просила суд в задоволенні позову відмовити, зазначила що позивач з 29.12.2019 перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію по інвалідності. Звернула увагу, що представник позивача просить зарахувати до страхового стажу період роботи після 29.12.2019, тобто після призначення ОСОБА_1 пенсії, однак додаткові документи щодо зарахування вказаного періоду нею не подавалися, тому відсутні підстави для зарахування такого періоду. При цьому, щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в Торговому центрі «Амаско» з 06.06.1996 по 17.07.1996, то представник відповідача зазначив, що такі вимоги є безпідставними, оскільки при розрахунку страхового стажу позивача враховано вказаний період. З приводу незарахування періодів роботи позивача з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ "Амаско-Т" відповідач вказав, що такі не можуть бути зараховані на підставі записів трудової книжки, оскільки дані записи засвідчені печаткою підприємства, яка не читається. При цьому відповідач зауважив, що згідно довідки архівного відділу Бердичівської міської ради Житомирської області, накази з кадрових питань Бердичівської фірми "Агромашсервіскомплект", Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма», Торгового центру "Амаско", Товариства з обмеженою відповідальністю «Амаско-Т» за 1994-1997 роки не надходило, а в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати за ці періоди ОСОБА_1 не значиться, тому у відповідача відсутні підстави для зарахування вказаних періодів роботи. Просив відмовити у задоволенні позову.

Також 16.11.2020 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 44-46). Однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив, пояснення, міркування та аргументи, викладені представником позивача у відповіді на відзив не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 26.12.2019 отримує пенсію по інвалідності.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 11.02.1991, остання, серед іншого:

- 11.02.1991 - прийнята на роботу у Бердичівську фірму «Агромаш» на посаду комірника;

- 26.03.1991 - переведена на посаду бухгалтера;

- 25.02.1994 - переведена до ТОВ «Сігма» на посаду бухгалтера;

- 06.06.1996 - переведена в Торговий центр на посаду заступника головного бухгалтера;

18.07.1996 - переведена в ТОВ «Амаско-Т» на посаду головного бухгалтера;

05.11.1996 - звільнена з ТОВ «Амаско-Т» за власним бажанням (а.с. 10-12).

Листом №2330-2424/Я-03/8-0900/20 від 14.08.2020 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 . Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило останню про відсутність законних підстав для зарахування періодів роботи з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ "Амаско-Т" до страхового стажу позивача, оскільки відповідні записи у трудовій книжці засвідчені нечітким відбитком печатки, накази з кадрових питань до архівного відділу не надходили, а у відомостях нарахування заробітної плати позивач не значиться (а.с. 14-15).

Не погоджуючись із такими діями, позивач через уповноваженого представника звернувся з даним позовом до суду.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до трудового стажу зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Відповідно до п.3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Як слідує із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.02.1991 позивач 11.02.1991 прийнята на роботу у Бердичівську фірму «Агромаш» на посаду комірника; 26.03.1991 - переведена на посаду бухгалтера; 25.02.1994 - переведена до ТОВ «Сігма» на посаду бухгалтера; 06.06.1996 - переведена в Торговий центр на посаду заступника головного бухгалтера; 18.07.1996 - переведена в ТОВ «Амаско-Т» на посаду головного бухгалтера; 05.11.1996 - звільнена з ТОВ «Амаско-Т» за власним бажанням (а.с. 10-12)

Однак, як вбачається з листа відповідача №2330-2424/Я-03/8-0900/20 від 14.08.2020 такі періоди не зараховані до страхового стажу позивача через нечіткий відбиток печатки.

Суд критично ставиться до таких доводів відповідача щодо незарахування періоду роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Покладання на позивача негативних наслідків через недоліки у заповненні трудової книжки звужує його законне право на зарахування відповідного періоду до стажу роботи на вказаному підприємстві.

Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу за спірний період, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім цього, безпідставними суд вважає посилання відповідача у листі №2330-2424/Я-03/8-0900/20 від 14.08.2020 на непередання в архівний відділ документів як на підставу незарахування періоду роботи позивача.

Ненадіслання на зберігання відомостей про роботу особи, виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у його постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а

Таким чином, твердження відповідача про наявність певних недоліків у заповненні трудової книжки чи ненадходження до архівних установ документів про роботу як підстави для незарахування періоду роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Також суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

З огляду на вищевказане, суд не бачить підстав для неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ "Амаско-Т" на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.02.1991.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполученого Королівства ("Stretch v. TheUnitedKingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Maltazan (FreiherrVon) andothers v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (FormerKingofGreeceandOthers v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не підтверджено належними доказами у встановленому законом порядку правомірність своїх рішень та дій.

Також суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей. Органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

У цій справі відповідачем не доведено суду правомірності незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ "Амаско-Т" на підставі записів трудової книжки.

Що стосується періоду роботи позивача з 06.06.1996 по 17.07.1996 у Торговому центрі «Амаско», то відповідно до протоколу розрахунку стажу по справі №85 (а.с. 33), такий період роботи зарахований відповідачем, тому вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ "Амаско-Т" та зобов`язання зарахувати такі періоди роботи.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач, квитанцією за №188.19021.1/333573867 від 29.09.2020 підтвердила сплату судового збору в розмірі 840,80 гривень, за подання даного адміністративного позову, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 630 (шістсот тридцять) гривень 30 копійок. Інших доказів понесення сторонами судових витрат суду не подано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ "Амаско-Т".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) з 26.12.2019 до загального страхового стажу періоди роботи з 11.02.1991 по 24.02.1994 у Бердичівській фірмі "Агромашсервіскомплект", з 25.02.1994 по 05.06.1996 у ТОВ "Сігма" та з 18.07.1996 по 05.11.1997 у ТОВ "Амаско-Т".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 630 (шістсот тридцять) гривень 30 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: Куций Олександр Степанович (вул. Мазепи 31А, м. Надвірна, Івано-Франківська обл., 78405).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.