Справа № 200/6640/20-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 р. Справа№200/6640/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_2 в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання позивачу документів які свідчать про обставини поранення 16.12.2016 р., що було здійснено на території військової частини; 2) зобов`язати відповідача надати оригінал документів що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; 3) визнати протиправним та незаконним наказ військової частини НОМЕР_1 про переміщення позивача з посади санітарний інструктор експлуатаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 до військової частини ВЧ НОМЕР_2 , посада бойовий медик 3 штурмового взводу військової частини НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 29 серпня 2016 року проходить військову службу за контрактом у Збройних силах України. 16.12.2016 року невстановлена особа, перебуваючи на території військової частини спричинила тілесні ушкодження позивачу. Позивач неодноразово звертався в усному та письмовому порядку до керівництва військової частини з проханням надати довідку про обставини поранення, проте вказану довідку відповідачем не надано.

Крім того, позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 його переведено з військової частини НОМЕР_1 з посади санітарний інструктор експлуатаційного відділення медичної роти до військової частини ВЧ НОМЕР_2 на посаду бойовий медик 3 штурмового взводу військової частини НОМЕР_2 , копії наказу про переведення позивачу не надано, з наказом не ознайомлено.

Позивач вважає наказ про його переміщення протиправним, оскільки відповідачем не враховано стан його здоров`я, атестування не проводилось, обґрунтовані підстави для переміщення відсутні.

20 липня 2020 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 1,2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, , про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

27 серпня 2020 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів з Військової частини НОМЕР_1 , а саме: наказ про переміщення молодшого сержанта ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та документів на підставі яких видано вищевказаний наказ; висновок службового розслідування, проведеного за фактом травмування ОСОБА_1 , що відбулось 16.12.2016 року на території військової частини НОМЕР_1 та всі документи на підставі яких він складений.

21 вересня 2020 року судом вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою витребувано з Військової частини НОМЕР_1 : документи на підставі яких видано наказ №42 від 07.02.2020 року, а саме: наказ командира 53 окремої механізованої бригади (по особовому складу) №335-РС від 10.12.2019 року, припис №66 від 07.02.2020 року, а також інші докази на підставі яких його видано; висновок службового розслідування, проведеного за фактом травмування ОСОБА_1 , що відбулось 16.12.2016 року на території військової частини НОМЕР_1 та всі документи на підставі яких він складений. Витребувано з Військової частини НОМЕР_2 : документи на підставі яких видано наказ №42 від 07.02.2020 року, а саме: наказ командира 53 окремої механізованої бригади (по особовому складу) №335-РС від 10.12.2019 року, припис №66 від 07.02.2020 року а також інші докази на підставі яких він прийнятий; висновок службового розслідування, проведеного за фактом травмування ОСОБА_1 , що відбулось 16.12.2016 року на території військової частини НОМЕР_1 та всі документи на підставі яких він складений.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відзив з боку військової частини НОМЕР_1 не надходив.

Позивач, представник відповідача, представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи.

Згідно із частиною 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Отже, процесуальним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо неможливості з`явитися до судового засідання у зв`язку з участю в судовому засіданні в іншому суді, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що вказані представником позивача, причини неявки до суду є неповажними.

Враховуючи приписи частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників судового процесу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, дослідивши докази, які у наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у збройних силах України на посадах солдатсько-сержантського складу за контрактом від 29.08.2016 (а.с. 13-14).

В період з 29.08.2016 р. по 02.11.2016 р., з 29.03.2017 року по 28.10.2017 року, з 26.03.2018 року по 30.04.2018 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою №3/3824 від 09.12.2019 р., виданої командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с. 9).

16.12.2016 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, про що свідчать відповідні пояснення, рапорти та довідки військово-лікарської комісії (а.с. 19, 20, 65-78).

10 грудня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №335-РС відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і направлено у розпорядження командира 24 окремого штурмового батальйону цієї ж бригади ВОС-879659А. Призначено на рівнозначну посаду для більш доцільного використання за фахом з шпк «сержант» на «сержант» (а.с. 107).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 лютого 20120 року №42 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . (а.с. 97).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 34 від 07.02.20 сержанта ОСОБА_1 , призначеного згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.02.20 № 19-РС на посаду бойового медика 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув з військової частини НОМЕР_1 , з 07.02.20 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с. 110).

У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 184 від 07.07.20 сержанта ОСОБА_1 , бойового медика 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командира 24 окремого штурмового батальйону від 07.07.20 № 108-РС у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту) пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 111).

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненадання документів, що свідчать про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та наказ про переміщення з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 , як такі, що допущені та видані не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правовими актами спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини щодо проходження та звільненням з військової служби, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232), Указ Президента «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 р. № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), Наказ Міністерства оборони України Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України № 608 від 21.11.2017 р. (далі - Порядок № 608).

Питання проведення військово-лікарських експертиз врегульовані «Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800.

Пунктом 6.2 цього Положення визначений перелік документів, які подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК у мирний час. Зокрема, на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтва, одержаних у період проходження ними військової служби, надається оригінал довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва). Форма такої довідки встановлена в додатку 5 до даної Інструкції.

З форми зразка Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) визначеної у Додатку №5 до Наказу №402 вбачається, що підставою для складення довідки є акт розслідування, проведений згідно з наказом командира військової частини.

Згідно з п.1.5 Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.02.2001р. №36, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року за № 169/5360 (далі - Інструкція №36) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища, що сталися під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень (заподіяних іншою особою), гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Нормами п. 2.5 Інструкції №36 передбачено, що комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом трьох робочих днів. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (закони, статути, положення, правила, інструкції, настанови тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт (додаток 1 до Інструкції) у п`яти примірниках або шести, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, і передати його на затвердження командиру військової частини. Усі примірники акта (додаток 1 до Інструкції) підписуються головою комісії та всіма її членами.

Пунктом 5 Розділу V Інструкції №36, встановлено, що комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься у первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3.

Згідно п. 18 Розділу ІІ Інструкції №36 за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.

Аналіз положень Інструкції №36 дає підстави для висновку, що виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, визначена вказаною Інструкцією, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку.

Однак, під час розгляду справи та виконання вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі щодо збирання доказів, суду не надано доказів, які б свідчили, що розслідування нещасного випадку проводилось.

Крім того, згідно листа Дружківського міського військового комісаріату від 19.10.2020 року в розділі 10 послужного списку ОСОБА_1 взагалі відсутні записи щодо отримання поранень, контузій та каліцтв (а.с. 168).

Приймаючи до уваги наведене та враховуючи, що проведення службового розслідування є обов`язковою умовою та має передувати видачі довідки про обставини травми, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача надати оригінал документів що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Щодо позовних вимог про визнання протиправним наказу військової частини НОМЕР_1 про переміщення позивача з посади санітарний інструктор експлуатаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 до військової частини ВЧ НОМЕР_2 суд зазначає наступне.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно статті 2 цього Закону № 2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації, а в особливий період - на підставі висновку службової характеристики; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;

3) на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації, а в особливий період - на підставі висновку службової характеристики; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад. У разі коли штатом (штатним розписом) передбачено два військові звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або більший посадовий оклад.

Отже, призначення військовослужбовців на рівнозначні посади здійснюється, зокрема, для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника).

Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.

Згідно пункту 83 Положення №1153, військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю та набутим досвідом служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

У відповідності до пункту 112 Положення №1153 переміщення військовослужбовців по службі проводиться, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних командирів.

Військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Зі змісту п.п. 82, 112 Положення слідує, що військовослужбовець без його згоди, за винятком окремих випадків, може бути призначений і переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення за рішенням відповідного командира.

Отже, правомірність виданого наказу про призначення і переміщення військовослужбовця для більш доцільного використання за фахом або досвідом роботи без згоди на те військовослужбовця, залежить від того чи існують у такого військовослужбовця обставини, визначені у пункті 112 Положення № 1153.

Разом з цим, позивачем не надано доказів існування обставин, визначених пунктами 82, 112, що виключають переміщення військовослужбовця на нове місце військової служби.

З огляду на викладене, враховуючи те, що станом на час видання спірного наказу обставин, визначених п. 112 Положення № 1153 не встановлено, суд дійшов висновку, що наказ Військової частини НОМЕР_1 №335-РС від 10 грудня 2019 року видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: м.Сєвєродонецьк, Луганська область, код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні, визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Лазарєв