Справа № 340/3172/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/3172/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 р. у справі № 340/3172/20 (м. Кропивницький, суддя першої інстанції Пасічник Ю.П.)

за позовом ОСОБА_1

до Держави України в особі Державної Казначейської служби України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державна судова адміністрація України, Кропивницький апеляційний суд,

про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, -

встановив:

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Держави України в особі Державної Казначейської служби України, в якому просила стягнути з Держави Україна за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 287100,00 грн. у відшкодування майнової шкоди, завданої органом державної влади прийняттям неконституційного правового акту.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 р. у справі № 340/3172/20 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, треті особи - Державна судова адміністрація України та Кропивницький апеляційний суд, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, оскільки приписи ст. 21 КАС України виключають можливість розгляду адміністративним судом заявлених самостійних вимог про відшкодування шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, у тому числі й під час проходження фізичною особою публічної служби чи після звільнення з неї.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку, посилаючись на її необґрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції помилково застосована практика Верховного суду оскільки вона стосується інших правовідносин. Посилається на постанову Великої Палати Верховного суду від 14.11.2018р. у справі № 757/70264/17-ц. Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 р. у справі № 340/3172/20 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що 12.08.2020р. ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства за правилами, встановленими КАС України, з позовом до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, треті особи - Державна судова адміністрація України та Кропивницький апеляційний суд, про стягнення майнової шкоди, завданої органом державної влади прийняттям неконституційного правового акту. З копії цього позову вбачається , що позивач просить стягнути з Держави України за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, на свою користь 287100,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої органом державної влади прийняттям неконституційного правового акту, яким є пп. 1 п. 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» щодо виключення із Закону України № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» статті 136, яка передбачала право судді на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, який був чинним на момент звільнення ОСОБА_1 - 08.09.2016р. у відставку, та у подальшому визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України № 2-р від 15.04.2020 р.

17 серпня 2020 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження, адміністративний позов повернуто позивачеві.

Правомірність вказаної ухвали є предметом спору, переданого на розгляд суду.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на положення ст. 21 КАС України в порядку адміністративного судочинства за правилами КАС України не підлягають розгляду вимоги про стягнення матеріальної шкоди, які заявлені окремо та не пов`язані із завданням такої шкоди протиправними діями (рішеннями) або бездіяльністю певного суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Питання матеріального і соціально-побутового забезпечення суддів регулювалося Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI.

ОСОБА_1 у позовній заяві просить відшкодувати їй збитки, завдані прийняттям неконституційного акта, у вигляді невиплаченої вихідної допомоги.

Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді неотриманої вихідної допомоги 15.09.2016 року, під час відрахування у відставку, звільнення з публічної служби.

З огляду на вказане, спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби.

Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду під час вирішення подібних правовідносин та висловлено у постанові від 05.06.2019р. справа №686/23445/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що прийнята судом першої інстанції ухвала про відмову у відкритті провадження у справі є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241-245, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 р. у справі № 340/3172/20 - скасувати.

Справу № 340/3172/20 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов