Справа № 640/15024/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2020 року м. Київ № 640/15024/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (даліпозивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 03.06.2020 №89КП в частині пункту 2 про накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідальністю ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України «По особовому складу» від 19.06.2020 №266 в частині пункту 19 про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022) з 03.06.2020.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що звільнення позивача відбулось незаконно, оскільки в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, до позивача застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, проте з висновку службового розслідування вбачається, що порушення службової дисципліни позивачем не доведено, а сам висновок ґрунтується лише на припущеннях та недоведених обставинах.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року визнано відкрито провадження в адміністративній справі №640/15024/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем 28.09.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Міністерство оборони України не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки при звільненні позивача Міністерство оборони України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України. У зв`язку із встановленням за результатами службового розслідування неналежного виконання службових обов`язків на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службову невідповідність. Під час призначення та проведення службового розслідування відповідачем дотримано вимоги законодавства.

Позивачем 12.10.2020 подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем в межах даного позову оскаржується протиправність прийняття оскаржуваних наказів, а не повноваження відповідачів щодо їх прийняття, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність у спірних діях позивача ознак правопорушення; відповідачем порушено порядок проведення службового розслідування. Крім того, відповідачем не доведено правомірність застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Відповідачем 21.10.2020 подано заперечення на відповідь позивача, в яких представником відповідача зазначено, що оскаржувані накази винесені за результатами проведеного службового розслідування, у ході проведення якого встановлено, зокрема, невиконання або неналежне виконання позивачем покладених на нього службових обов`язків, повторно зазначено про проведення службового розслідування у порядку, визначеному законодавством.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства оборони України від 03 червня 2020 року №89КП за неналежне виконання службових обов`язків, передбачених статтями 11, 16 Статуту внутрішньої безпеки Збройних Сил України, підпункту 6 пункту 11 Положення про представництво державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1107 (зі змінами), щодо організації роботи разом з керівником підприємства, проведення аналізу рекламацій на продукцію оборонного призначення, вивчення характеру дефектів і розроблення пропозицій щодо вжиття заходів для їх усунення; за нехтування вимогами підпункту 7 пункту 6 Положення про 818 військове представництво Міністерства оборони України, затвердженого наказом начальника 634 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 09 вересня 2019 року №6, у частині прийняття участі за дорученням державного замовника у розгляді матеріалів, пов`язаних з укладанням державних контрактів з оборонного замовлення, та проведення заходів щодо організації на підконтрольних підприємствах робіт з укладання договорів про надання послуг з докового ремонту начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України капітана 2 рангу ОСОБА_1 звільнено з військової служби за службовою невідповідністю.

Наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) від 19 червня 2020 року №266 відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність), зокрема, капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України.

Вважаючи протиправними оскаржувані накази, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному захист від незаконного звільнення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється згідно з положеннями Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі- Закон №2232-XII).

Відповідно до статті 3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг урегульовується Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-ХIV (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з положеннями статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 83 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статей 84, 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджених наказом Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371 (далі Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №608 визначено перелік підстав для призначення службового розслідування, зокрема, службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства оборони України «Про призначення службового розслідування» від 23 квітня 2020 року №134 призначено службове розслідування відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту, пункту 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 з метою уточнення причин та умов, що призвели до проведення докового ремонту катерів, заводський №01028, №01031, гарантійний термін яких не закінчився, порушення порядку пред`явлення рекламацій та підготовки доказів для забезпечення позовної і претензійної роботи, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

З наведеного вбачається про наявність у відповідача правових підстав для призначення службового розслідування із зазначених у наказі підстав.

Розділом ІІІ Порядку №608 визначено порядок проведення службового розслідування, зокрема, відповідно до пункту 3 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Відповідно до пункту 9 Порядку №608 посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 розділу ІV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

В свою чергу, на осіб, які проводять службове розслідування, відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №608 покладено обов`язок:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт повідомлення позивача про початок проведення відносно нього службового розслідування, повідомлення його про підстави проведення службового розслідування, надання йому можливості давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення, порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації, висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять тощо.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо надання позивачем пояснень в межах службового розслідування, оскільки позивачем зазначено, що відповідь від 04 травня 2020 року, на яку посилаються відповідачі, надіслана позивачем начальнику Управління військових представництв Міністерства оборони України та у ній не зазначалося про проведення службового розслідування відносно позивача та надання ним пояснень в рамках проведення службового розслідування.

Судом також не приймається до уваги посилання відповідачів як на доказ повідомлення позивача про проведення відносно нього службового розслідування та, як наслідок, надання можливості реалізації його прав, визначених Порядком №608, на рапорт, складений про те, що на визначену дату ОСОБА_1 до Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України не прибув для дачі пояснень, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення позивача про необхідність прибуття до Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України для дачі пояснень. Зокрема, лист Управління військових представництва Міністерства оборони України від 06 травня 2020 року №306/1/3189 про виклик позивача 06 травня 2020 року на 14:00 год. для дачі пояснень не містить доказів його надіслання, вручення чи доведення його змісту до відома позивача.

За посиланням позивача, що не спростовано відповідачем, у позивача пояснення по суті службового розслідування не відбирались.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача, закріплене у Порядку №608, знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять та, як наслідок, порушено право позивача ознайомлюватися з актом службового розслідування.

Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, яке виразилося у порушенні визначених Порядком №608 прав позивача як особи, відносно якої проводиться службове розслідування та, як наслідок, позивача позбавлено можливості надати пояснення, докази, висловлювати зауваження та пропозиції з підстав, які стосуються службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Оскільки відповідачем під час проведення службового розслідування порушено права позивача, визначені Порядком №608 щодо забезпечення права особи знати про службове розслідування, надавати пояснення, документи, які стосуються службового розслідування, порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів чи інших матеріальних носіїв інформації, висловлення зауважень та пропозицій щодо проведення службового розслідування, суд вважає, що в порушення пункту 1 розділу ІV Порядку №608 під час проведення службового розслідування не вжито всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.

По суті зафіксованих під час перевірки порушень суд зазначає наступне.

У спірному наказі від 03 червня 2020 року №89КП зазначено про неналежне виконання позивачем вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підпункту 6 пункту 11 Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1107, щодо організації роботи разом з керівником підприємства, проведення аналізу рекламацій на продукцію оборонного призначення, вивчення характеру дефектів і розроблення пропозицій щодо вжиття заходів для їх усунення, нехтування вимогами підпункту 7 пункту 6 Положення про 818 військове представництво МОУ, затвердженого наказом начальника 634 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 09 вересня 2019 року №6 щодо прийняття участі за дорученням державного замовника у розгляді матеріалів, пов`язаних з укладанням державних контрактів з оборонного замовлення та проведення заходів щодо організації на підконтрольних підприємствах робіт з укладання договорів про надання послуг з докового ремонту позивачем; зазначено, що наказом Міністерства оборони України від 23 січня 2020 року №7КП позивача попереджено про неповну службову відповідність.

Відповідно до матеріалів службового розслідування, малі броньовані артилерійські катери проекту 58155, заводські №01028, №01031, побудовано за державним контрактом від 09 березня 2016 року №247/1/16/6.

Відповідно до вимог пункту 4.4 підпункту 5 державного контракту від 09 березня 2016 року №247/1/16/6 виконавець (приватне акціонерне товариство Завод Кузня на Рибальському) протягом гарантійного терміну продукції власними силами за власний рахунок усуває дефекти у погоджені з замовником (Департаментом військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства борони України) строки, якщо такі дефекти не є наслідком порушення правил експлуатації.

До моменту постановки малого броньованого артилерійського катера, заводський №01031, у док, будь-яких технічних недоліків, які могли б негативно впливати на виконання ним оперативних завдань, запланованих у червні 2020 року, не було. Зазначений малий броньований артилерійський катер знаходився у справному технічному стані, скарг, зауважень та пропозицій щодо необхідності постановки катера у док для відновлення технічного стану від командира катера на адресу Командування Військово-і Морських Сил Збройних Сил України не надходило.

На першому етапі очищення (водою під тиском) корпусів малих броньованих артилерійських катерів спільною комісією з представників державного підприємства Миколаївський суднобудівний завод, Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, командирів малих броньованих артилерійських катерів та представників 1301 Головного військового представництва Міністерства оборони України було виявлено на корпусі катерів дефекти зварних швів.

3 05 по 10 березня 2020 року роботи з очищення корпусів малих броньованих артилерійських катерів, які були передбачені переліком робіт докового ремонту, за рішенням начальника управління експлуатації та судноремонту - заступника начальника озброєння Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України капітана 1 рангу ОСОБА_2 продовжувалися, що, в свою чергу, суперечило пункту 1.2. ГОСТ В 15.703- 78, яким визначено, що в разі виявлення невідповідності якості продукції встановленим вимогам експлуатант зобов`язаний забезпечити зберігання продукції в умовах недопущення її погіршення та викликати представника виконавця.

За результатами огляду корпусів малих броньованих артилерійських катерів комісією було складено рекламаційні акти з переліком виявлених дефектів з відповідними висновками про тс, що ці дефекти с виробничими, порушень у процесі експлуатації малих броньованих артилерійських катерів не виявлено, винних посадових осіб немає. Зазначені рекламаційні акти представниками замовника та виконавця були погоджені з зауваженнями.

Так, у порушення вимог пунктів 1.3.2, 1.4.1, 1.4.9 ГОСТ В 15.703-78 вищезазначеними комісіями відповідні дослідження проведені не були, акти досліджень не складалися, що дало підставу приватному акціонерному товариству Завод Кузня на Рибальському не погодитися з висновками рекламаційного акту.

Зазначене стало можливим унаслідок неналежного виконання службових обов`язків військовими посадовими особами Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та 818 військового представництва Міністерства оборони України.»

Відповідно до статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Суд зазначає, що головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами владних повноважень, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, настанов для їх розв`язання що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії від 01 липня 2003 року вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Проте, відповідачем не зазначено, які саме порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України були допущені з боку позивача.

Відповідно до підпункту 6 пункту 11 Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1107 представництво очолює керівник, якого призначає державний замовник. Керівник представництва разом з керівництвом підприємства забезпечує проведення аналізу рекламацій на продукцію оборонного призначення, вивчення характеру дефектів і розроблення пропозицій щодо вжиття заходів для їх усунення.

У спірному наказі зазначено щодо невиконання позивачем вимог щодо організації роботи разом з керівником підприємства, проведення аналізу рекламацій на продукцію оборонного призначення, вивчення характеру дефектів і розроблення пропозицій щодо вжиття заходів для їх усунення.

У спірному наказі зазначено про нехтування позивачем вимогами підпункту 7 пункту 6 Положення про 818 військове представництво Міністерства оборони України, затвердженого наказом начальника 634 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 09 вересня 2019 року №6 щодо прийняття участі за дорученням державного замовника у розгляді матеріалів, пов`язаних з укладанням державних контрактів з оборонного замовлення та проведення заходів щодо організації на підконтрольних підприємствах робіт з укладання договорів про надання послуг з докового ремонту позивачем.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження зазначеного порушення, зокрема, відповідачем не доведено факт наявності доручень на прийняття позивачем участі у розгляді матеріалів, пов`язаних з укладанням державних контрактів з оборонного замовлення та проведення заходів щодо організації на підконтрольних підприємствах робіт з укладання договорів про надання послуг з докового ремонту.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували встановлення факту наявності виробничих дефектів у зварювальних швах на броньованих катерах №№01028, 01031, оскільки рекламаційні акти підписані, зокрема, виконавцем ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському», із зауваженнями, зокрема, відповідачем у спірному наказі зазначено, що в порушення вимог п. 1.3.2, 1.4.1, 1.4.9 ГОСТ В 15.703-78 не проводилися дослідження, не складалися акти досліджень щодо виявлених дефектів.

Матеріалами справи підтверджено, що рекламаційні акти виготовлені після виявлення недоліків у період з 05 по 10 березня 2020 року та складені 16 березня 2020 року. При цьому, відомості про виклик, зокрема, позивача під час виявлення недоліків для складання рекламацій в матеріалах справи відсутні.

Окремо суд зазначає, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути обґрунтованим, органу державної влади належить навести у своєму рішенні відповідні і достатні підстави на обгрунтування обраного виду дисциплінарного стягнення для того, щоб це обмеження вважалося «необхідним у демократичному суспільстві» та не було «свавільним».

Тобто, чинним законодавством відповідачу надано право вибору виду дисциплінарного стягнення, яке останній вправі накласти з урахуванням характеру та обставини вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки військовослужбовця, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби.

Проте, оскаржуваний наказ Міністерства оборони України від 03 червня 2020 року №89КП не містить опису наслідків вчинених позивачем дисциплінарних проступків, зокрема, в спірному наказі про результати службового розслідування вказується про неналежне виконання позивачем вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підпункту 6 пункту 11 Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1107, щодо організації роботи разом з керівником підприємства, проведення аналізу рекламацій на продукцію оборонного призначення, вивчення характеру дефектів і розроблення пропозицій щодо вжиття заходів для їх усунення, нехтування вимогами підпункту 7 пункту 6 Положення про 818 військове представництво Міністерства оборони України, затвердженого наказом начальника 634 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 09 вересня 2019 року №6 щодо прийняття участі за дорученням державного замовника у розгляді матеріалів, пов`язаних з укладанням державних контрактів з оборонного замовлення та проведення заходів щодо організації на підконтрольних підприємствах робіт з укладання договорів про надання послуг з докового ремонту позивачем. Проте, зазначені порушення не знайшли свого документального та нормативного підтвердження під час судового розгляду справи. Крім того, у спірному наказі відсутня згадка про негативні наслідки описаних дій чи бездіяльності позивача.

Також вищевказаний наказ відповідача не містить обґрунтування того, чому саме такий вид дисциплінарного стягнення відповідач вирішив застосувати до позивача, враховуючи те, що обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення є найсуворішим видом відповідальності.

У відповідності до пункту 8 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено, що під час проведення службового розслідування відповідачем не вжито всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, зокрема, порушено право позивача щодо надання пояснень, документів, які стосуються службового розслідування, порушення клопотань про витребування та долучення нових документів чи інших матеріальних носіїв інформації, висловлення зауважень та пропозицій щодо проведення службового розслідування; відповідачами не доведено факт вчинення позивачем порушень, зафіксованих у матеріалах службового розслідування, недоведення відповідачами підстав для обрання такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення; у спірному наказі, як індивідуальному акті, відсутнє чітке формулювання порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності застосування до начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України капітана 2 рангу ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю за неналежне виконання службових обов`язків, передбачених статтями 11, 16 Статуту внутрішньої безпеки Збройних Сил України, підпункту 6 пункту 11 Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1107 (зі змінами), щодо організації роботи разом з керівником підприємства, проведення аналізу рекламацій на продукцію оборонного призначення, вивчення характеру дефектів і розроблення пропозицій щодо вжиття заходів для їх усунення; за нехтування вимогами підпункту 7 пункту 6 Положення про 818 військове представництво МОУ, затвердженого наказом начальника 634 Головного військового представництва МОУ від 09 вересня 2019 року №6, у частині прийняття участі за дорученням державного замовника у розгляді матеріалів, пов`язаних з укладанням державних контрактів з оборонного замовлення, та проведення заходів щодо організації на підконтрольних підприємствах робіт з укладання договорів про надання послуг з докового ремонту, що, у свою чергу, свідчить про протиправність прийняття оскаржуваних наказів та про задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи неправомірність прийняття відповідачем наказів «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 03 червня 2020 року №89КП в частині пункту 2 про накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю ОСОБА_1 «По особовому складу», від 19 червня 2020 року №266 в частині пункту 19 про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України, суд дійшов висновку також про задоволення вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України з 03 червня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час судового розгляду справи не доведено правомірність та обгрунтованість оскаржуваних наказів, прийняття їх з дотриманням принципу добросовісності, рівності перед законом, із врахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, своєчасності.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 03 червня 2020 року №89КП в частині пункту 2 про накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України «По особовому складу» від 19 червня 2020 року №266 в частині пункту 19 про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України з 03 червня 2020 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 818 військового представництва Міністерства оборони України з 03 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Літвінова А.В.