Справа № 120/6671/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

17 листопада 2020 р. Справа № 120/6671/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, доходжу висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити, зважаючи на таке.

Як свідчить зміст позовної заяви, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задоволено. Зокрема, визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо застосування обмежень максимального граничного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 починаючи з 01 січня 2018 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її граничного розміру з урахуванням проведених виплат за період з 01 січня 2018 року по день, з якого почнеться виплата перерахованої пенсії. Крім того, визнано протиправними дії пенсійного органу щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 під час її перерахунку і виплати з 05 березня 2019 року по 04 вересня 2019 року із розрахунку 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05 березня 2019 року по 04 вересня 2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року з урахуванням проведених раніше виплат.

11 серпня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про надання копії перерахунків його пенсії відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а.

Відповідач листом від 02 вересня 2020 року повідомив заявника про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а, вказавши, що на виконання вказаного вище рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено перерахунок пенсії позивача. Разом із листом надано докази проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Однак, на думку позивача, під час перерахунку пенсії на виконання відповідного судового рішення відповідач на власний розсуд зменшив розмір такої у період з 01 вересня по 31 грудня 2019 року, чим допустив протиправні дії.

Відтак, ОСОБА_1 вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення розміру його пенсії під час перерахунку такої, що вчинені на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а, є протиправними, а тому відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії у період з 01 вересня по 31 грудня 2019 року в повному обсязі.

Відтак, викладені у позовній заяві обставини свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються оскарження дій відповідача щодо неналежного, на його думку, виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а, яке набрало законної сили.

Вирішуючи питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження у справі, суд керувався наступним.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Разом із тим, із поданих матеріалів слідує, що спірні правовідносини між позивачем та пенсійним органом виникли у зв`язку з неналежним виконанням останнім, на думку ОСОБА_1 , рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а, про що свідчать відповідні перерахунки пенсії позивача, адже у наданих розрахунках про перерахунок пенсії з 01 березня 2019 року, з 01 квітня 2019 року, з 01 липня 2019 року, з 01 вересня 2019 року, з 01 жовтня 2019 року, з 01 грудня 2019 року як підставу для перерахунку вказано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а.

Наведене свідчить про те, що оскаржуючи дії пенсійного органу щодо зменшення розміру його пенсії під час її перерахунку та виплати з 01 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року, позивач тим самим висловлює незгоду із способом виконання судового рішення, що й слугувало підставою для звернення до суду із іншим позовом.

Однак, позивачем не враховано того, що у межах позовного провадження у цій справі неможливо зобов`язати відповідача виконувати судове рішення, що набрало законної сили, у бажаний для позивача спосіб, оскільки виконання судового рішення від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а є завершальною стадією судового провадження у справі №120/469/20-а.

Якщо позивач не погоджується із способом виконання прийнятого на його користь судового рішення, то він вправі ініціювати процедуру його примусового виконання.

Так, за приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 1 згаданого Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону про виконавче провадження).

Відтак, суд звертає увагу позивача на недопустимості зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення із конкретизацією способу та порядку виконання рішення від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а.

Примусове виконання рішення суду повинно здійснюватися в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у рамках виконавчого провадження.

Саме на стадії виконання рішення від 04 травня 2020 року у справі №120/469/20-а може бути надана оцінка способу та порядку його виконання і повноті виконання відповідачем судового рішення.

Окрім того, розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені приписами статей 382 - 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення у бажаний для позивача спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hornsby v. Greece» (заява №18357/91) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (пункт 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антонюк проти України» (заява №17022/02).

Пунктом 54 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень встановлено, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право позивача у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду у певний спосіб шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17, від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17.

З огляду на викладене, доходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 2, 170, 171, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович