Справа № 380/3093/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3093/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді Потабенко В.А.,
секретар судового засідання Кулик С.В.,
позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Карпової О.О., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Західне ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ), відповідач), в якому, згідно з заявою про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення розрахунку при звільненні в запас Збройних Сил України не виплату ОСОБА_1 у день виключення зі списків військової частини (19.02.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати Західне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 різницю грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 84212,51 грн.;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 15.02.1995 по 19.02.2019 проходив військову службу у Внутрішніх військах МВС України Національній гвардії України. На час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення від 19.02.2019 № 48, відповідач протиправно не провів з позивачем усі необхідні розрахунки шодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178. Згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі, від 03.04.2019 № 25 розмір відповідної компенсації, яка підлягає до виплати, становить 97103,59 грн. Водночас, на думку позивача, відповідач протиправно частково провів з ним розрахунок за неотримане речове майно на суму, яка становить 12891,08 грн. (перерахована 09.04.2020 на банківську карту). Відтак, зважаючи на протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно в день виключення зі списків військової частини, ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача виплатити йому різницю грошової компенсації в сумі 84212,51 грн.

Ухвалою від 24.04.2020 суддя відкрила спрощене провадження, без повідомлення сторін в адміністративній справі, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

У встановлені судом строки представник відповідача подав відзив на позовну заяву від вх. № 23667 від 12.05.2020 року, у якому зазначив, що розрахунок грошової компенсації, вказаний у довідці №25 від 03.04.2019 зроблений помилково. В подальшому довідка №25 від 03.04.2019 була скорегована до суми виплаченої позивачу. 26.12.2019 року було видано наказ №736 Командувача Національної гвардії України « Про затвердження Інструкції про складання довідки про вартість речового майна, що належить видачі, та довідки розрахунок на утримання вартості речового майна», у відповідності до якої було видано позивачу довідку №86 від 23.01.2020 та виплачену суму компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно в сумі 12891,08 грн.

Ухвалою судді від 19.06.2020 вирішено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

У відзиві вх.33618 від 07.07.2020 відповідач зазначає, що вини у невиплаті грошової компенсації не визнає з огляду на наступне. Кошторисні призначення па фінансування виплат грошової компенсації за неотримане речове майно проводиться на підставі переопраціювання потреби управління в речовому майні, для подання його на головний орган військового управління НГУ. Вказане проводиться згідно з нормами Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228), а також п. 7 ст. 23 Бюджетного кодексу України, яким визначено, що у межах загального обсягу бюджетних призначень за бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету Міністерство фінансів України (місцевий фінансовий орган) за обґрунтованим поданням головного розпорядника бюджетних коштів здійснює перерозподіл бюджетних асигнувань, затверджених у розписі бюджету та кошторисі, в розрізі економічної класифікації видатків бюджету. Процес погодження Міністерством фінансів України обсягів бюджетних призначень займає тривалий час. 23.10.2019 згідно з розпорядженням командувача Національної гвардії України № 27/27/3-7676 при нарахуванні грошової компенсації за речове майно не слід враховувати накази, що втратили чинність, та ціни, які не доводились головним розпорядником коштів. Також було вказано, що при нарахуванні враховується компенсація податку в доходів фізичних осіб 18 %.

22.09.2020 відповідач подав відзив вх. 47703, у якому наголосив про пропущений позивачем строк звернення до адміністративного суду.

15.10.2020 у судовому засіданні відповідач подав клопотання вх. №52345, у якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 15.10.2020 у задоволенні клопотання Західного ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ) про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

15.10.2020 позивач подав заяву вх 53057 від 15.10.2020 року про уточнення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом начальника Західного територіального управління Національної гвардії України від 04.02.2019 №о/с старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-048166) звільнено у запас Збройних Сил України відповідно до п. «б» ( за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно витягу з наказу №48 від 19.02.2019 старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-048166)виключено зі списків особового складу територіального управління та всіх видів забезпечення.

05.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини Західного ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ) з заявою про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно.

03.04.2019 відповідачем видано довідку № 25 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , відповідно до якої сума належної позивачу грошової компенсації складає 97103,59 грн.

Крім того, позивачу скеровано лист - відповідь вих№50/14/27/3-367 від 03.04.2019, відповідно до якого проведення нарахування і виплати за неотримане речове майно згідно довідки розрахунку № 25 від 03.04.2019 відбудеться при надходженні коштів з довольчого органу, про що позивача буде повідомлено додатково.

Згідно наказу начальника Західного ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ) № 84 від 06.04.2020 року платіжним дорученням від 07.04.2020 № 693 ОСОБА_1 виплачено 12697,71 грн. грошової компенсації за неотримане речове майно.

Позивач, не погоджуючись з виплаченою йому сумою грошової компенсації за неотримане речове майно, звернувся за захистом свого права до суду.

Вирішуючи спір, суд керується такими нормами права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до ст. 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, головою Служби зовнішньої розвідки України, головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), п.п. 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особами офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п.п. 4, 5 вказаного Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі № 803/756/17, від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18 та від 11.09.2019 у справі № 825/1104/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Отже, на переконання суду, ОСОБА_1 як військовослужбовець відповідно до п. 3 Порядку № 178 має законне право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке має бути виплачене Західним територіальним управлінням Національної гвардії України (військовою частиною НОМЕР_1 ).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до первинної довідки від 03.04.2019 року № 25 вартість речового майна, що належить до видачі старшому прапорщику ОСОБА_1 , становить 97103,59 грн.

Водночас, суд встановив, що відповідно до наказу начальника Західного ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ) № 84 від 06.04.2020 позивачу було виплачено грошову компенсацію за неотримане під час проходження служби речове майно в розмірі 12697,71 грн., тобто значно меншому, ніж це передбачено довідкою № 25 від 03.04.2019 року.

Таким чином, відповідачем зменшено суму грошової компенсації вартості неотриманого речового майна позивача з 97103,59 грн. до 12891,08 грн. на підставі розпорядження ГУ НГУ від 23.10.2019 №27/27/3-7676.

Виходячи з наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Західного ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо непроведення розрахунку при звільненні, а саме невиплати ОСОБА_1 у день виключення зі списків частини (19.02.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно.

Щодо доводів відповідача про те, що грошова компенсація згідно довідки №25 від 03.04.2019 на суму 97103,59 грн. була нарахована неправильно і у зв`язку з чим така довідка вважається недійсною, а розрахунок компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 вірно відображено у довідці №117 від 30.03.2020, то суд зазначає наступне.

Як уже зазначалося вище, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби (п.3), за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (п.4) та довідки про вартість речового майна (п. 5).

Матеріали справи містять довідку № 25 від 03.04.2019 на суму 97103,59 грн., видану відповідачем.

Отже, станом на 03.04.2019 (дату надання відповідачем відповіді на звернення ОСОБА_1 про нарахування і виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно), за Західним ТУ НГ України (ВЧ 2250) обліковувалася заборгованість перед позивачем саме в сумі 97103,59 грн., яку відповідачем виплачено в повному обсязі не було.

Судом враховано, що в листі відповідача від 03.04.2019 №50/14/27/3-367 зазначалося про те, що позивачу проведено нарахування за неотримане речове майно згідно довідки № 25 від 03.04.2019 на суму 94103,59 грн., а також зазначалося про те, при надходженні коштів з довольчого органу позивача буде повідомлено додатково.

Таким чином, у позивача були законні сподівання на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно саме у розмірі 97103,59 грн.

Крім того, аналізуючи нові довідки № 117 від 30.03.2020 та № 25 від 03.04.2020, суд дійшов висновку, що відповідач у таких зменшив кількість одиниць майна, а також вилучив з довідки перелік та вартість майна, яке було належне позивачу за період з 1996, оскільки такі довідки містять перелік та вартість майна, яке було належне позивачу за період лише з 2010.

Відповідач жодних пояснень щодо вказаного суду не надав. Не зазначив також, в чому полягала неправильність, на думку Західного ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ), в обчисленні суми компенсації в довідці № 25 від 03.04.2019.

Таким чином, враховуючи, що довідка № 25 від 03.04.2019 на суму 97103,59 грн. не була відкликана чи скасована відповідачем у належний спосіб, суд вважає її належним доказом підтвердження суми компенсації ОСОБА_1 за неотримане речове майно.

Суд критично ставиться до довідок № 117 від 30.03.2020 та № 25 від 03.04.2020, оскільки такі були сформовані вже після звернення позивача за захистом своїх прав до суду. Крім того, відповідачем не надано пояснень стосовно того, чому таких довідок дві і вони під різними номерами та датами, однак, на одну і ту ж суму. Крім того, факт видачі таких довідок до позивача у належний спосіб відповідачем не доводився.

Таким чином, з метою відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку зобов`язати Західне ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі, що залишилась невиплаченою, - 84212,51 грн. (згідно довідки № 25 від 03.04.2019).

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 244-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо непроведення розрахунку при звільненні - невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) у день виключення зі списків військової частини (19.02.2019 року) грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Зобов`язати Західне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію вартості неотриманого під час проходження військової служби речового майна в сумі 84212,51 (вісімдесят чотири тисячі двісті дванадцять) гривень 51 коп. згідно довідки № 25 від 03.04.2019.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.11.2020.

Суддя Потабенко В.А.