Справа № 340/1729/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1729/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточненою (а.с.49-56), в якій просить винести рішення, яким скасувати протокольне рішення районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому раді від 04.04.2019 року за № 4 стосовно відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації, зобов`язати здійснити вказану виплату та повернути статус особи - члена сім`ї загиблого (померлого).

Позов позивач мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , є сином загиблого (померлою) військовослужбовця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 07.04.1988 року Палацом новонароджених м. Кіровограда та посвідченням члена родини загиблого (померлого) серія НОМЕР_2 виданого 30.05.2016 року. З серпня 2014 року його батько був мобілізований на військову службу та проходив її у військовій частині в/ч п/п НОМЕР_3 . Під час проходження військової служби батько приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (надалі АТО). Перебуваючи в зоні АТО батько, 19.08.2015 року потрапив до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військово-клінічний госпіталь», де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер не приходний у свідомість. Позивач вказує, що за життя його батько, ОСОБА_2 , мав статус «учасник бойових дій», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданого Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Витягом протоколу засідання військо-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва (протокол від 01.06.2016 року №2411) визначено, що захворювання та причина смерті молодшого сержанта ОСОБА_2 . ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 року по справі №11/811/1115/16, яка набрала законної сили 09.01.2018 року зобов`язано Міністерство оборони України виплатити родичам загиблого ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошовій допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, і резервістів, призваних па навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб». Як вказує позивач, незважаючи на це, протокольним рішенням комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому раді від 04.04.2019 року за № 4 відмовлено йому у призначенні компенсації з підстав, що я не є членом родини особи, яка загинула (пропала безвісти), померла. Щодо статусу члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, позивач додатково зазначає, що він отримав відповідь №Г-232/032/191/0.23 від 24.04.2019 року надану Департаментом соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації, в якій роз`яснено, що відповідно до абзацу 8 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право па статус «член сім`ї загиблого (померлого)». Вважаючи протокольне рішення районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому раді від 04.04.2019 року за № 4 стосовно відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації, зобов`язати здійснити вказану виплату протиправним, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та повернути йому статус особи - члена сім`ї загиблого (померлого).

Ухвалою судді від 17.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.82-83), сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (а.с.87-96), в якому просив відмовити в задоволенні позовних позивача. Вказав, що законодавець розмежовує членів сімей на групи: членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб та дітей померлих учасників бойових дій. На думку відповідача у світлі даних правовідносин, законодавець поширив чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в тому числі щодо надання пільг, переваг та соціальних гарантій, на дітей після досягнення ними повноліття або 23 років (у разі навчання) за умови загибелі (тих, які пропали безвісти) обох батьків чи одного з них, як військовослужбовців, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків). Зі слів матері позивача ОСОБА_3 її син ОСОБА_1 , позивач по даній справі, навчався у Кіровоградському державному педагогічному університеті ім. Володимира Винниченка на факультеті фізичного виховання. Відповідач зазначає, що таким чином, в розумінні статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на позивача, як дитину померлого учасника бойових дій, поширювалась чинність цього Закону до досягнення ним 23 років. Враховуючи, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті свого батька ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 27 повних років, то він не відносився до зазначених вище осіб. При цьому, Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради 25.03.2019 року направлено ОСОБА_3 повідомлення за №1066/23-1 щодо припинення надання йому пільги за соціальною ознакою з оплати житлово-комунальних послуг та зняття його з обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільгу з 01.03.2019 року. Дане рішення позивач не оскаржував. Щодо роз`яснення Департаменту соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації, що викладене у листі ОСОБА_3 «Про позбавлення статусу» від 24.04.2019 року № 232/03.2/191/0.23 відповідач зазначив, що останнє не має нормативно-правового характеру, а лише відображають позицію структурного підрозділу місцевого органу виконавчої влади.

Також відповідач зазначає, що після звернення позивача 21.03.2019 року до Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради із заявою про призначення йому грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719, 27.03.2019 року складено акт обстеження матеріально-побутових умов члена сімей загиблих військовослужбовців, які брили безпосередню участь в антитерористичній операції, а також інвалідів ІII груп із числі військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції та потребують поліпшення житлових умов № 63/18, яким встановлено, ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, довідкою начальника відділу персоніфікованого обліку та пільг управління ОСОБА_4 підтверджено, що ОСОБА_3 , 1988 року народження, станом на 01.04.2019 року на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не перебуває. Таким чином 04.04.2019 року на засіданні районної комісії прийнято рішення відмовити позивачу у призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеною в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також те, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, статус якому надано відповідно до абзаців п`ятого - восьмого пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказане рішення відповідач вважає правомірним, а тому, на його думку, правові підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.109-111), в якій зазначив, що з відзивом відповідача не погоджується та зазначив, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанови КМУ № 740 від 23.09.2015 року до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, належать зокрема діти, які не мають (і не мали) своїх сімей. Пунктом 15 статті 15 цього Закону, передбачено пільги особам, а саме позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Таким чином, як зазначає позивач, з 2016 року він перебуває на черзі по забезпеченню житлом, до цього часу, житло не отримав. Тобто вимога пункту 15 статті 15 Закону, своєчасно (протягом двох років) не виконана, а тому має право на компенсацію за неотримане житло, яке йому повинні були надати у ще до 2018 року. Додатково позивачем перераховані підстави позбавлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позовні вимоги позивач підтримав у повному обсязі.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.113-114) в якому наголосив, що як зазначено у відзиві на позовну заяву в розумінні статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на позивача як на дитину померлого учасника бойових дій поширювалась чинність цього Закону до досягнення ним 23 років. Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті свого батька ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 27 повних років, а тому не відносився до зазначених вище осіб. У задоволені позову просив відмовити.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені сторонами у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач) є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.04.1988 року Палацом новонароджених м. Кіровограда (а.с.57).

З інформації електронної системи діловодства Кіровоградського окружного адміністративного суду суд убачає, що у провадженні даного суду перебувала адміністративна справа №П/811/1115/16 за позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_5 про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Спір у даній справі стосувався права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Під час розгляду даної справи судом були встановлені наступні обставини.

У період з 14.09.2014 року по 28.12.2014 року, з 27.05.2015 року по 30.01.2015 року, з 30.07.2015 року по 19.08.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей на підтвердження чого надано копію довідки.

26.06.2015 року отримав посвідчення учасника бойових дій.

Перебуваючи в зоні АТО, 19.08.2015 року ОСОБА_2 госпіталізований у Костянтинівську центральну районну лікарню Донецької області де був прооперований з приводу перфоративної виразки пілоричного відділу шлунку. Через годину після екстубації виникла зупинка кровообігу та дихання, за наслідками проведених реанімаційних заходів на протязі 6-7 хвилин відновлено серцеву та дихальну діяльність, 23.08.2015 року переведений до ВМКЦ північного регіону в м. Харків, з 16.09.2015 року переведений до Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військово-клінічний госпіталь".

Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29.01.2016 № 30 молодшого сержанта ОСОБА_2 , водія господарчого відділення взводу матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_3 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період звільнено з військової служби у запас пунктом б частини 8 (за станом здоров`я), статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та з 29 січня 2016 року виключено із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до довідки про причину смерті від 27.02.2016 № 47 причиною смерті ОСОБА_2 була післяреанімаційна хвороба.

Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол № 127 від 28.04.2016, захворювання колишнього військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_2 , 1963 року народження, захворювання та причина смерті, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, що також підтверджується витягом з протоколу № 2411 від 01.06.2016 Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у адміністративній справі №П/811/1115/16 суд дійшов висновку, що під час виконання обов`язків військової служби ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем отримав захворювання, яке стало причиною його смерті. Вказане захворювання та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини, а саме причинний зв`язок захворювання і смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини визначено Центральною військово-лікарською комісією. Тобто захворювання померлого ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини.

Постановою від 26.10.2017 року у справа № П/811/1115/16 Кіровоградський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував пункт 34 протоколу №51 від 08.07.2016 року, засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого 11.07.2016 тимчасово виконуючим обов`язки міністра оборони України; а також зобов`язав Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.01.2018 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишив без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 року без змін.

Постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 року у справі № П/811/1115/16 набрала законної сили 09.01.2018 року.

Таким чином описані вище обставини щодо статусу ОСОБА_2 та причин його смерті доведені та встановлені судовим рішенням.

У даній справі позивачем є ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_2 , захворювання та причина смерті якого пов`язане із захистом Батьківщини.

30.05.2016 року ОСОБА_3 . Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Подільської районної у місті Кропивницькому ради було видано посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.4), згідно якого пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

21.03.2019 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради із заявою про призначення йому грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 (а.с.101).

На засіданні Районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому ради 04.04.2019 року прийнято рішення відмовити позивачу у призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (а.с.5-6). Підставою відмови зазначено, що ОСОБА_3 :

- не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеною в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, статус якому надано відповідно до абзаців п`ятого - восьмого пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішення про відмову ОСОБА_3 у призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення оформлене протоколом Районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому за №4 від 04.04.2019 року (надалі спірне рішення, протокол, протокольне рішення).

Позивач не погоджуючись з такою відмовою, звернувся до суду з даним позовом та просить суд скасувати протокольне рішення та зобов`язати здійснити вказану виплату та повернути статус особи - члена сім`ї загиблого (померлого).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 10 Закону № 3551-ХІІ (в редакції, що було чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено коло суб`єктів на кого поширюється чинність цього Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, чинність цього Закону поширюється на:

1) сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів;

сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами;

сім`ї загиблих під час Другої світової війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів;

сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, поліцейських, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;

сім`ї осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі здійснення волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі здійснення волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання такими добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.

Підставою для надання особам, зазначеним в абзаці сьомому цього пункту, статусу сім`ї, на яку поширюється чинність цього Закону, є (але не виключно):

а) клопотання про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", керівника добровольчого формування, до складу якого входила особа, яка загинула (пропала безвісти) чи померла. До клопотання додаються документи або письмові свідчення не менш як двох свідків з числа осіб, які спільно з такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій, або особи з інвалідністю внаслідок війни, або учасника війни відповідно до цього Закону, що підтверджують участь загиблої (пропалої безвісти), померлої особи в антитерористичній операції;

б) довідка керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Генерального штабу Збройних Сил України про виконання добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

в) висновок медико-соціальної експертної комісії про зв`язок смерті померлої особи з участю в антитерористичній операції;

сім`ї осіб, які загинули або померли внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у Революції Гідності, а також сім`ї осіб, яким посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності.

Абзац чотирнадцятий цього пункту не поширюється на сім`ї працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які загинули або померли внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з подіями Революції Гідності.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:

утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

2) дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю;.

3) дружин (чоловіків), які не одружилися вдруге, батьків, неповнолітніх дітей померлих учасників бойових дій, партизанів, підпільників, військовослужбовців та учасників війни, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Другої світової війни та війни 1938 - 1939 років з імперіалістичною Японією, нагороджених за бойові дії державними нагородами та орденами і медалями колишнього Союзу РСР (крім ювілейних);

4) дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, до закінчення цих навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Таким чином, з аналізу статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закону № 3551-ХІІ) суд дійшов висновку, що законодавець виділяє 4 групи осіб, на кого поширюється чинність даного Закону, а саме:

1) члени сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти) або померли;

2) дружин (чоловіків) померлих осіб;

3) дружин (чоловіків), які не одружилися вдруге, батьків, неповнолітніх дітей померлих;

4) дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються.

Більш того, у вказаній статті законодавець уточнює, хто саме належить до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті (перша група осіб члени сім`ї). Так, до членів сімей осіб зазначених у пункті 1 статті 10 Закону належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Згідно пункту 15 стаття 15 Закону № 3551-ХІІ особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги, зокрема, позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №719 від 19.10.2016 року затверджено Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей (далі Порядок та умов).

Пунктом 1 Порядку та умов визначено механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, для осіб з інвалідністю I-II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та які потребують поліпшення житлових умов (далі - субвенція) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР.

Згідно пункту 4 Порядку та умов субвенція спрямовується на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у прийнятих в експлуатацію житлових будинках на первинному та вторинному ринку або на інвестування в об`єкти житлового будівництва відповідно до Законів України "Про інвестиційну діяльність" та "Про кооперацію" шляхом призначення і виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення сім`ям осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону, для осіб з інвалідністю I - II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11 - 14 частини другої статті 7 Закону, та які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР.

Постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 19.10.2016 року також затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей (далі - Порядок), який визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I - II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, визначених пунктами 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР (далі - квартирний облік) та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають члени сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, статус яким надано відповідно до абзаців п`ятого - восьмого пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - особи, які загинули (пропали безвісти), померли) і які перебувають на квартирному обліку, за категоріями у такій черговості:

1) категорія I - дружина (чоловік) і малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (в тому числі усиновлені), які проживають разом з матір`ю (батьком); дружина (чоловік), якщо в особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, немає дітей (в тому числі усиновлених);

2) категорія II - малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (в тому числі усиновлені), які на день її смерті проживали окремо від матері (батька), якщо особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, на день смерті розлучена або не розлучена і дружина (чоловік) цієї особи не позбавлена (не позбавлений) батьківських прав; малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла;

3) категорія III - батьки особи, яка загинула (пропала безвісти), померла;

4) категорія IV - повнолітні діти, які не мають (не мали) своїх сімей;

5) категорія V - повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства та мають свої сім`ї;

6) категорія VI - повнолітні діти, обоє батьків яких загинули (пропали безвісти), померли;

7) категорія VII - дружина (чоловік) особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, яка (який) на момент загибелі (пропажі безвісти), смерті особи позбавлена (позбавлений) батьківських прав щодо малолітніх та/або неповнолітніх дітей особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (у тому числі усиновлених), або не позбавлена (не позбавлений) батьківських прав, але малолітні та/або неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (у тому числі усиновлені), проживають окремо від дружини (чоловіка).

Грошова компенсація виплачується у повному обсязі в порядку черговості взяття на квартирний облік та з урахуванням категорії отримувача грошової компенсації для членів сімей осіб, визначених пунктом 2 цього Порядку, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I - II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, визначених пунктами 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які потребують поліпшення житлових умов (пункт 4 Порядку).

Пунктами 5-6 Порядку встановлено, що за поданням структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, за рішенням виконавчого комітету міської, районної в місті (у разі її створення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації утворюються комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації (далі - комісія).

До складу комісії входять представники виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, структурних підрозділів районних, районних у м. Києві держадміністрацій з питань соціального захисту населення, економіки, фінансів, квартирного обліку, капітального будівництва, громадських організацій, які об`єднують ветеранів антитерористичної операції (за їх згодою).

До повноважень комісії належить: перевірка наявності у особи статусу члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю; визначення категорії особи як члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла; перевірка складу сім`ї особи з інвалідністю; перевірка наявності документів про взяття на квартирний облік членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю; перевірка факту спільного або роздільного проживання членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, які мають право на грошову компенсацію; прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації; визначення розміру грошової компенсації; перевірка наявності майнових прав на нерухоме майно членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю, а також всіх членів родини, на яких розраховується грошова компенсація, або відчуження такого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про виплату грошової компенсації.

Заяву про призначення грошової компенсації член сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, особа з інвалідністю (далі - заявник) або їх законний представник чи уповноважена особа особисто подають до органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку (далі - орган соціального захисту населення) (пункт 7 Порядку).

Перелік документів, який додається до заяви визначений у пункті 8 Порядку.

Згідно пунктів 10, 11, 12, 13 Порядку орган соціального захисту населення протягом п`яти робочих днів з дня прийняття заяви з усіма необхідними документами обстежує матеріально-побутові умови заявника, про що складає акт за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Після складення акта обстеження матеріально-побутових умов заявника орган соціального захисту населення протягом трьох робочих днів, а у випадку, визначеному у пункті 22 цього Порядку, протягом десяти робочих днів вносить до комісії подання про виплату грошової компенсації.

Комісія протягом п`яти робочих днів з дня надходження подання розглядає його по суті і в присутності заявника або його законного представника чи уповноваженої особи приймає рішення щодо призначення або відмови в призначенні грошової компенсації.

За наявності письмового клопотання комісія може розглядати питання щодо призначення або відмови в призначенні грошової компенсації за відсутності заявника або законного представника чи уповноваженої особи. У разі відсутності такого клопотання та неявки зазначених осіб розгляд відповідного питання переноситься на наступне засідання комісії.

Комісія може відмовити заявнику в призначенні грошової допомоги з таких підстав:

1) особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, або особа з інвалідністю не належали до одного з військових формувань, визначених в абзаці восьмому, формувань, визначених абзацами шостим і сьомим, або не залучалися до діяльності, визначеної абзацом п`ятим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

2) особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, або особа з інвалідністю не брав безпосередню участь в антитерористичній операції (відсутня довідка, визначена в підпункті 3 пункту 8 цього Порядку);

3) заявник не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеним в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

4) заявник не є особою, визначеною у пунктах 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

5) заявник не перебуває на квартирному обліку з урахуванням норми, визначеної у пункті 9 цього Порядку;

6) заявник є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за категорією, нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член цієї ж сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, в разі одночасного подання ними заяви на отримання грошової компенсації;

7) заявник є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за категорією, нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член цієї ж сім`ї, який вже отримав житло або грошову компенсацію, - до виплати грошової компенсації всім членам сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, які перебувають на обліку в Реєстрі і мають першочергове право на таку виплату;

8) заявнику вже надавалося житло або вже виплачувалася грошова компенсація як члену сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, або як особі з інвалідністю (пункт 15 Порядку).

Водночас згідно пункту 18 Порядку заявник має право оскаржити рішення комісії про відмову в призначенні грошової компенсації до суду.

Зі змісту спірного протоколу №4 суд убачає, що 04.04.2019 року відбулось засідання районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому ради щодо прийняття рішення про призначенні або відмову в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_3 (а.с.5-6). На засіданні були присутні: голова комісії Постолатій А.С. (заступник голови Подільської районної у місті Кропивницькому ради), секретар комісії Твердоступ І.А. (начальник відділу побутового обслуговування населення управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради), члени комісії: Демішонкова І.В., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та запрошений ОСОБА_3 (заявник) (а.с.5-6).

На засіданні було заслухано секретаря комісії Твердоступ І.А., яка повідомила, що ОСОБА_3 не має статусу члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеної абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон). Заявник не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеної у абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону та не перебуває на обліку в Управлінні у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги. Повідомлено також, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 27.09.2016 № 517 «Про взяття громадян на квартирний облік» ОСОБА_3 взято на квартирний облік. На засіданні було також наголошено, що відповідно до інформації, зазначеній в довідці командира військової частини НОМЕР_3 від 29.01.2016 № 484, батько заявника учасник бойових дій ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.03.2019 № 160562736 в ОСОБА_3 відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні. Секретар комісії Твердоступ І.А. також зазначала, що проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання заявника, акт від 27.03.2019 № 63/18 додається (а.с.5-6).

На засіданні комісії також виступив член комісії ОСОБА_15 , яка зазначила, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 розірвано шлюб 19.04.1996 року. Факт того, шо ОСОБА_16 та ОСОБА_1 у період з розірвання шлюбу та до смерті ОСОБА_2 не проживали разом та не вели спільне господарство підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Додатково ОСОБА_15 також зазначала, що ОСОБА_16 у 2016 році звертався до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив скасувати пункт 34 протоколу №51 від 08.07.2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті). каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Оскільки ОСОБА_16 не є членом сім`ї ОСОБА_2 та не був на його утриманні, постановою від 26.10.2017 року справа №П/811/1115/16 Кіровоградського окружного Адміністративного суду ОСОБА_1 замінений на належного позивача ОСОБА_5 - мати померлого ОСОБА_2 .

У спірному протоколі відповідачем процитовано абзац 8 пункту 1 статті 10 Закону та абзац 16 пункту 1 статті 10 Закону. Також зазначено, що застосовується норми пункту 4 статті 10 Закону (у випадку, якщо військовослужбовець помер), де вказано, що чинність цього Закону поширюється на дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, до закінчення цих навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Вказано, що враховуючи вік ОСОБА_16 та факт того, що його батько ОСОБА_2 помер, а не загинув, підстави для надання ОСОБА_16 статусу члена сім`ї померлого (загиблого) ветерана війни відсутні (а.с.5-6).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_16 , як встановлено судом, протоколом засідання комісії від 04.04.2019 №4 останньому відмовлено у призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення оскільки він:

- не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеною в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, статус якому надано відповідно до абзаців п`ятого - восьмого пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже позивачу відмовлено у задоволені заяви про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб з двох підстав.

Суд зауважує, що перелік підстав, коли комісія може відмовити заявнику в призначенні грошової допомоги (пункт 15 Порядку) є вичерпним та не підлягає широкому чи додатковому трактуванню.

Щодо першої підстави відмови, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 3 пункту 15 Порядку серед підстав відмови в призначенні грошової допомоги заявнику вказано: заявник не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеним в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В той же час, абзацами шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є:

«До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: (абзац 16)
утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; (абзац 17)

батьки; (абзац 18)
один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; (абзац 19)
діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; (абзац 20)
діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; (абзац 21)
діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; (абзац 22)».

Відтак, відповідач вважає, що позивач не відноситься до вищезазначених осіб та не є членом сім`ї ОСОБА_2 . При цьому мотивоване обґрунтування чому саме ОСОБА_16 не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеним в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» спірне рішення не містить.

Посилання в протоколі засідання комісії на те, що ОСОБА_2 помер, а не загинув, тому необхідно застосовувати норми пункту 4 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також на вік позивача ( ОСОБА_16 досяг вісімнадцятирічного віку (повноліття), більш того досяг віку 23 років (у разі навчання) (на момент смерті ОСОБА_2 позивачу було 27 років), зазначені у прив`язці до того, що відсутні підстави для надання ОСОБА_16 статусу члена сім`ї померлого (загиблого) ветерана війни.

Суд звертає увагу, що на порядок денний засідання комісії ставилось питання щодо розгляду заяви позивача про призначення йому або відмови у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719.

Водночас у відзиві на позовну заяву відповідач наголошує на тому, що законодавець розрізняє поняття «померлий» та «загиблий», при цьому посилається на рішення Верховного суду від 10.06.2019 року у справі №645/5119/16-а, в якому заначено, що віднесення дітей які не мають (і не мали) своїх сімей до категорії осіб визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ, законодавець пов`язує з приналежністю їх до членів сімей саме загиблих (тих, які пропали безвісти) та тим, щоб діти не мали власних сімей.

Також відповідачем у відзиві процитовано наступні твердження (висновки) рішення Верховного суду від 10.06.2019 року: «Окремо, в пункті 4 статті 10 Закону № 3551-ХІІ законодавець поширив пільги встановлені Законом № 3551-ХІІ на дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, до закінчення цих навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При цьому, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (абзац 3 частини другої статті 3 СК України).

Таким чином, за загальним правилом наведеної норми СК України до членів сімей відносяться подружжя та діти.

Частиною першої статті 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 199 СК України).

Колегія суддів зазначає, що дитина після досягнення повноліття, або 23 років (зокрема, у разі навчання) не перестає бути «дитиною» для своїх батьків. Проте, втрачається обов`язок щодо її утримання батьками.

При цьому, у світлі даних правовідносин, законодавець поширив чинність Закону № 3551-ХІІ, в тому числі щодо надання пільг, переваг та соціальних гарантій, на дітей після досягнення ними повноліття або 23 років (у разі навчання) за умови загибелі (тих, які пропали безвісти) обох батьків чи одного з них, як військовослужбовців, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків).».

Щодо викладеного, суд не може погодитись з усіма доводами викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Так, суд не заперечує, того, що законодавством (зокрема пункт 4 статті 10 Закону №3551-ХІІ) поширено пільги встановлені цим законом на дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються, до закінчення цих закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

При цьому суд зауважує, що прив`язка «до закінчення цих закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років», дає підстави вважати, що пільги, які надаються таким дітям пов`язані з їх навчанням, тобто до закінчення навчання в цих закладах.

Разом з тим, чинним законодавством України не встановлено чіткого розмежування понять «померлий» та «загиблий», а саме нормативно не визначено коли саме особа вважається померлою, а коли загиблою та відповідно не врегульовано порядок встановлення такого статусу.

Стверджуючи, що батько позивача є померлим, а не загиблим відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували такі його аргументи.

В той час, чітке розмежування цих понять в даному конкретному випадку, як на думку суду, приведе до звуження соціальних прав встановлених Конституцією України.

Більш того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2019 р. № 207 затверджені Зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 719.

Так зокрема, у підпункті 13 пункту 2 зазначеної постанови зазначено, що у Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членам їх сімей, затвердженому зазначеною постановою у тексті Порядку: слово загиблий у всіх відмінках і формах числа замінити словами особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, у відповідному відмінку і числі.

Про вищевказані зміни відповідачу було відомо, про що було зазначено у спірному протоколі.

Вказані зміни набрали чинності 29.03.2019 року, тобто до винесення спірного протоколу.

Таким чином, твердження відповідача про те, що законодавець розмежовує поняття «загиблий» і «померлий» суд оцінює критично.

А твердження останнього про те, що в розумінні статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на позивача як на дитину саме померлого учасника бойових дій поширювалась чинність цього Закону лише до досягнення ним 23 років суд оцінює як помилкове витлумачення Закону.

Також суд вважає помилковим посилання відповідача у спірних правовідносинах на положення Сімейного кодексу України, оскільки вказаний нормативний документ визначає загальні засади інституту сім`ї та не поширюється на спеціальні правовідносини, встановлені, у спірному випадку, а саме основним Законом №3551-ХІІ. Суд зауважує, що Закон №3551-ХІІ не містить відсилки на застосування до правовідносин, пов`язаних із наданням групі осіб відповідних пільг і компенсацій у разі загибелі військовослужбовця, положень Сімейного Кодексу України, як то наприклад є у Законі України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (частина друга статті 16-1).

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного суду викладеними у постанові від 09.09.2020 року по справі №205/5929/17(2-а/205/214/17).

Окрім того, Конституційний Суд України у справі № 1-8/99 від 03.06.1999 (рішення №5-рп/99, справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що в т.ч. до кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Щодо посилання у спірному протокольному рішенні на те, що ОСОБА_1 (позивач у даній справі) постановою від 26.10.2017 року по справі №П/811/1115/16 Кіровоградського окружного адміністративного суду був замінений на належного позивача ОСОБА_5 - мати померлого ОСОБА_2 оскільки не є членом сім`ї ОСОБА_2 та не був на його утриманні, суд зазначає, що

В ході судового розгляду у справі №П/811/1115/16 колегією суддів не встановлювався факт перебування позивача на утриманні чи не перебування на утриманні ОСОБА_2 . Заміна ж позивача на належного у справі №П/811/1115/16 відбулась на підставі того, що заява про виплату допомоги, яка вирішена оскаржуваним рішенням, подавалась не ОСОБА_1 , а ОСОБА_5 , що є матір`ю ОСОБА_2 (батька позивача).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач є членом сім`ї ОСОБА_2 , який є у період з 14.09.2014 року по 28.12.2014 року, з 27.05.2015 року по 30.01.2015 року, з 30.07.2015 року по 19.08.2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, отримав посвідчення учасника бойових дій (серія НОМЕР_4 від 26.06.2015 року) та смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини.

Таким чином суд вважає, що відповідач дійшов хибного висновку про те що позивач не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеною в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Щодо другої підстави відмови, суд зазначає наступне.

Перелік підстав, коли комісія може відмовити заявнику в призначенні грошової допомоги (пункт 15 Порядку) є вичерпним та не підлягає широкому трактуванню.

Відповідач, зазначаючи, що позивач не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, статус якому надано відповідно до абзаців п`ятого - восьмого пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», додатково відмовив позивачу з підстави, яка не передбачена пунктом 15 Порядку.

Оскільки пункт 15 Порядку не встановлює такої підстави відмови для заявнику в призначенні грошової допомоги, таким чином, суд дійшов висновку, що районна комісія щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому раді прийняла спірний протокол від 04.04.2019 року за № 4 стосовно відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації із порушенням норм чинного законодавства та який не відповідає критеріям відповідності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як протиправний.

У позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача здійснити вказану виплату та повернути статус особи - члена сім`ї загиблого (померлого).

Щодо вказаних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження відповідача щодо виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, регламентовано положеннями Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей.

Умови, за яких орган відмовляє у виплаті грошової компенсації, визначені законодавчо. Якщо такі умови відсутні, орган повинен виплатити грошову компенсацію. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу надати виплатити або не виплатити (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Правова оцінка спірного протоколу стосувалася лише тих мотивів, які наведено у протоколі. Однак суд не досліджує, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання отримання грошової компенсації. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.03.2019 року про призначення йому грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719. Вирішення питання по суті повинно відбутись з урахуванням висновків суду, зроблених у даній справі.

Щодо вимоги позивача про повернення статус особи - члена сім`ї загиблого (померлого), суд зазначає, що остання знаходить поза межами спірних правовідносин (призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції). Дане питання на вирішувалось при винесені спірного протоколу, а тому суд відмовляє у ї задоволенні.

При цьому, суд зазначає, що у випадку прийняття суб`єктом владних повноважень рішення щодо позбавлення позивача статусу особи - члена сім`ї загиблого (померлого) та у випадку не згоди з прийнятим рішенням, позивач не позбавлений права звернутись до суду з окремим позовом щодо правомірності винесення суб`єктом владних повноважень такого рішення.

Враховуючи висновок суду про протиправність оскаржуваного протоколу та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Частинами 1 та 3 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. А при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позовні вимоги в задоволені яких відмовлено, є похідними від основної позовної вимоги, яка задоволена в повному обсязі, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи те, що районна комісія щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому раді не є юридичною особою, а є колегіальним органом, що створюється для проведення виплати грошової компенсації на будівництво (придбання) житла для сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову необхідно стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради.

При цьому суд звертає увагу, що судовий збір сплачено ОСОБА_16 , від імені позивача, ОСОБА_1 , який є її сином.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 257 - 262, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати рішення районної комісії щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому раді, оформлене протоколом від 04.04.2019 року за № 4 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб.

Зобов`язати районну комісію щодо розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Кропивницькому раді повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року про призначення йому грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719, з урахуванням висновків суду, зроблених у даній справі.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради (вул. Архітектора Паученка, 53/39, м. Кропивницький, 25006; код в ).

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук