Справа № 560/1873/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/1873/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

16 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 у нездійсненні повного розрахунку при звільненні: ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 серпня 2019 року та невиплати в день виключення зі списків особового складу компенсації за неотримане речове майно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу, грошову компенсацію за відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 12 серпня 2019 року та компенсації за неотримане речове майно.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що позивач звернувся до суду з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України. При цьому відповідач стверджує, що під час проходження військової служби позивач не вживав заходи щодо отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, а після звільнення ОСОБА_1 втратив право на таке відшкодування.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видане 04.07.2016 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2019 №224 (по стройовій частині) старшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника начальника штабу бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 , звільнено наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 12 серпня 2019 року №222 у відставку за підпунктом "б" частини 1 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

22.01.2020 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявами про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.

Не отримавши відповідь на вказані заяви, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016 - 2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ. Крім того, оскільки відповідач не подав відзив на позов у встановлений судом строк, тому з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України, суд кваліфікував вказані обставини як визнання позову відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, суд першої інстанції застосував правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18.

Згідно з ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Виходячи з суб`єктного складу спірних правовідносин, підстав виникнення спору та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана справа в частині позовних вимог про виплату грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій, відповідає ознакам типової справи, викладеним у рішенні Верховного Суду у справі №620/4218/18.

При цьому спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат строком не обмежується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, є необґрунтованими, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо втрати позивачем права на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178).

Згідно з п. 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах від від 29 серпня 2019 року у справі № 2040/7697/18 та від 30 липня 2020 року в справі №820/5767/17 Верховний Суд зазначив, що застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку також свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що після звільнення ОСОБА_1 втратив право на вказану компенсацію, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи встановлено, що 22 січня 2020 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав до Військової частини НОМЕР_1 заяву про нарахування та виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна .

При цьому в обґрунтування позовної заяви позивач стверджує, що станом на момент звернення до суду відповідь на вказану заяву він не отримав.

Ані під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, ані в обґрунтування апеляційної скарги відповідач не спростував вказані вище обставини та не надав докази розгляду заяви позивача.

Зважаючи на вищенаведене, оскільки відповідач не вирішив заяву ОСОБА_1 про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2020 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.