Справа № 440/5192/20
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/5192/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення від 12.02.2020 №2, зобов`язання здійснити з 11.02.2020 перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу роботи у подвійному розмірі періоди роботи в Полтавській районній лікарні з 21.05.1979 по 19.06.1980 та Карлівській центральній районній лікарні імені Л.В. Радевича з 01.07.1982 по 31.01.2002.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що період її роботи з 21.05.1979 по 19.06.1980 та з 01.07.1982 по 31.01.2002 на посаді медичної сестри-анестезіста, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», повинен бути зарахований у подвійному розмірі при призначені пенсії, а тому оскаржуване рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу стажу роботи за зазначений період у подвійному розмірі та перерахунку пенсії, є протиправними.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

08 жовтня 2020 року до суду відповідачем надано відзив на позов в якому просив у задоволенні вимог позову відмовити, оскільки згідно документів пенсійної справи гр. ОСОБА_1 працювала в період з 21.05.1979 по 19.06.1980 медсестрою анастезисткою хірургічного відділення Полтавської районної лікарні, з 01.07.1982 по 30.11.2017 анстезисткою операційного блоку, старшою медсестрою-анестезиста Карлівської районної лікарні. З 01.02.2002 переведена старшою медсестрою-анестезиста анестезіологічної групи, робота в якій дає право на обчислення стажу в подвійному розмірі. Згідно довідки Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича № 246 від 20.03.2019 року анестезіологічна група створена відповідно до наказу № 24 від 04.02.2002 з 21.02.2002 року, а тому підстави для зарахування періодів роботи з 21.05.1979 по 19.06.1980, з 01.07.1982 по 31.01.2002 до подвійного стажу відсутні.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. надіслали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

11.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до керівника управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням періодів роботи в подвійному розмірі на посаді медсестри анастезистки хірургічного відділення Полтавської районної лікарні з 21.05.1979 по 19.06.1980, анастезистки операційного блоку, старшої медсестри-анестезиста Карлівської районної лікарні з 01.07.1982 по 31.01.2002.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.02.2020 №2 позивачу відмовлено у здійсненні такого перерахунку. В обґрунтування відмови зазначено, що згідно документів пенсійної справи гр. ОСОБА_1 працювала в період з 21.05.1979 по 19.06.1980 медсестрою анастезисткою хірургічного відділення Полтавської районної лікарні, з 01.07.1982 по 30.11.2017 анстезисткою операційного блоку, старшою медсестрою-анестезиста Карлівської районної лікарні. З 01.02.2002 переведена старшою медсестрою-анестезиста анестезіологічної групи, робота в якій дає право на обчислення стажу в подвійному розмірі. Згідно довідки Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича № 246 від 20.03.2019 анестезіологічна група створена відповідно до наказу № 24 від 04.02.2002 з 21.02.2002 , а тому підстави для зарахування періодів роботи з 21.05.1979 по 19.06.1980, з 01.07.1982 по 31.01.2002 до подвійного стажу відсутні.

Позивач не погоджуючи із рішенням відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 подвійного стажу за період роботи з роботи в Полтавській районній лікарні з 21.05.1979 по 19.06.1980 та Карлівській центральній районній лікарні імені Л.В. Радевича з 01.07.1982 по 31.01.2002 в подвійному розмірі, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивач з 21.05.1979 по 19.06.1980 працювала на посаді медсестри анастезистки хірургічного відділення Полтавської районної лікарні, з 01.07.1982 по 31.01.2002 працювала на посаді анестезистки операційного блоку Карлівської районної лікарні.

При цьому, відповідач, щодо зазначених періодів роботи позивача посилається на той факт, що статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено обов`язкову вимогу - робота саме в анестезіологічному відділенні (групі).

Згідно довідки Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича № 246 від 20.03.2019 року анестезіологічна група створена відповідно до наказу № 24 від 04.02.2002 з 21.02.2002 року.

Сам факт роботи ОСОБА_1 на посаді медичної сестри-анестезистки не оспорюється відповідачем.

У той же час, зі встановлених судом обставин, можна дійти висновку, що у районних лікарнях, фактично відсутні належні документи про створення анестезіологічної групи до 01.02.2002 і, як наслідок, відсутні записи про роботу в анестезіологічній групі у трудовій книжці позивача.

Перелік таких посад і закладів затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» № 909 від 04.11.1993 року (зі змінами), зокрема робота в лікарняних закладах.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986 року, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» № 303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Рекомендаціями (п.1) передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Положенням (п.п.1,4) передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Згідно з роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 10.09.2002 №10.03.67/100, від 28.05.2002 №10.02.2011/450 і від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це визначено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, визначено, що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Не виконання Полтавською районною лікарнею та Карлівською районною лікарнею вищевказаних наказів МОЗ, не винесення наказу про створення анестезіологічної групи, не внесення цих відомостей в штатний розпис, а відповідно, і в трудові книжки працівників анестезіологічної служби, не може бути підставою порушення законних прав ОСОБА_1 , яка у період з 21.05.1979 по 19.06.1980 та з 01.07.1982 по 31.01.2002 фактично працювала на посаді медичної сестри-анестезистки у складі анестезіологічної групи, хоча цей факт юридично не був оформлений адміністрацією районних лікарень.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а за частиною четвертою статті 24 Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, до стажу в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004 року.

Враховуючи наведені вище нормативно-правові акти та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що період роботи позивача з 21.05.1979 по 19.06.1980 на посаді медсестри анастезистки хірургічного відділення Полтавської районної лікарні та з 01.07.1982 по 31.01.2002 на посаді анестезистки операційного блоку Карлівської районної лікарні, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», повинен бути зарахований у подвійному розмірі при призначені пенсії, а тому рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу стажу роботи за зазначений період у подвійному розмірі та перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуваню.

При цьому для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 11 лютого 2020 року перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу роботи позивача у подвійному розмірі період роботи в Полтавській районній лікарні з 21.05.1979 по 19.06.1980 та Карлівській районній лікарні з 01.07.1982 по 31.01.2002.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 21.07.2020.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області підлягають стягненню судові витрати у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11 лютого 2020 року №2 у частині відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів роботи на посаді медичної сестри-анестезиста з 21 травня 1979 року по 19 червня 1980 року, з 01 липня 1982 року по 31 січня 2002 року.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 11 лютого 2020 року перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу роботи ОСОБА_1 у подвійному розмірі період роботи в Полтавській районній лікарні з 21 травня 1979 року по 19 червня 1980 року та Карлівській районній лікарні з 01 липня 1982 року по 31 січня 2002 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва