Справа № 520/5455/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р.Справа № 520/5455/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача Скворцової І.І.,

відповідача Семендяєва О.С.,

представника відповідача Нелюби С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/5455/2020

за позовом Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко"

до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича

про визнання дій протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича , у якому просив суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С., щодо передачі до виконання виконавчого документу - постанови ВП № 61011413 від 21.01.2020 про стягнення з ПрАТ Концерн АВЕК та Ко на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С., основної винагороди в частині стягнення на суму 504087.64 грн.;

- визнати постанову ВП № 61011413 від 20.01.2020 про стягнення з ПрАТ Концерн АВЕК та Ко на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С., основної винагороди в частині стягнення на суму 504087,64 грн., такою, що не підлягає виконанню; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач та його представник заявили до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, яке мотивували тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, тоді як звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження за постановою приватного виконавця про стягнення винагороди не порушує прав позивача та відповідно не підлягає захисту в судовому порядку.

Позивач проти закриття провадження у справі заперечував, зазначивши, що звертаючись з заявою про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення винагороди відповідач діяв як суб`єкт владних повноважень, тоді як обраний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання такою, що не підлягає виконанню постанови про стягнення з боржника основної винагороди є такою, що відповідає вимогам ст.5 КАС України, оскільки захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 клопотання відповідача та його представника про закриття провадження у справі задоволено частково.

Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С., щодо передачі до виконання виконавчого документу - постанови ВП № 61011413 від 21.01.2020 про стягнення з ПрАТ Концерн АВЕК та Ко на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С, основної винагороди в частині стягнення на суму 504087.64 грн.

В іншій частині клопотання залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з зазначеною ухвалою, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 в частині закриття провадження у справі та направити справу в цій частині на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності ухвали суду першої інстанції та просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги та зазначили, що ухвала суду першої інстанції є правомірною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачають.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 61011413 від 20.01.2020 відповідачем відкрито виконавче провадження за наказом Господарського суду Харківської області від 14.01.2020 № 922/3453/19 щодо стягнення з ПАТ Концерн Авек та Ко заборгованості у розмірі 7740916.24 грн. та стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 774091.62 грн.

Крім того, 20.01.2020 відповідачем винесено постанову ВП № 61011413 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 774091.62 грн.

За період з 20.01.2020 по 10.04.2020 з боржника стягнуто суму боргу у розмірі 2700039.72 грн. та основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми боргу (270003.98 грн.).

10.04.2020 відповідачем винесено постанову ВП № 61011413 про повернення виконавчого листа стягувачу, на підставі заяви про повернення виконавчого листа без виконання.

13.04.2020 відповідачем подано приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Родіну Г.В. заяву про прийняття до виконання постанови ВП № 61011413 від 20.01.2020 про стягнення з ПрАТ Концерн Авек та Ко основної винагороди межах нестягнутої суми (504087.64 грн.)

Закриваючи в частині провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в частині позовних вимог не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанова про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 61011413 від 20.01.2020 є виконавчим листом, а відповідач з урахуванням положень ч.2 ст.15 Закону № 1404-VIII, набув статусу сторони виконавчого провадження стягувача особи, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30 32 рішення у справі Наталія Михайленко проти України (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це право на суд, в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним.

Суд зазначає, що саме особа, в інтересах якої виданий виконавчий лист є ініціатором початку виконавчого провадження, яке розпочинається внаслідок реалізації стягувачем свого права на пред`явлення виконавчого листа або іншого прирівняного до нього документу до виконання.

Відповідно стадія подання виконавчого документу до примусового виконання (як реалізація права стягувача) не створює будь-яких реальних порушень індивідуально виражених прав чи інтересів інших осіб, в тому числі боржника.

Відповідний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16.

На зазначеній стадії виконавчого провадження відсутній спір як такий, в тому числі спір у сфері публічно-правових відносин у розумінні приписів ст.4 КАС України, що у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України, до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу, ст. 45 Кодексу встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Колегія суддів зауважує, що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд правомірно не роз`яснив, до якого суду слід звертатися з таким позовом (правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 05.02.2019 у справі №9901/638/18 та від 27.02.2019 у справі №9901/798/18).

Так, доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження в частині передачі до виконання виконавчого документу - постанови ВП № 61011413 від 21.01.2020 про стягнення з ПрАТ Концерн АВЕК та Ко на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С, основної винагороди в частині стягнення на суму 504087.64 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року по справі № 520/5455/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Мельнікова Я.В. П`янова