Справа № 524/5588/20
Суддя: Погрібняк О. М.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №524/5588/20
Провадження №2-а/524/235/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді Погрібняк О.М.,

секретар судового засідання - Швидь Я. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач1: інспектор роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Яровий Віктор Миколайович,

відповідач2: Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Автозаводського районного суду м. Кременчука адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Ярового Віктора Миколайовича, Департамента патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

04 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Ярового В.М., в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ЕАМ № 3040706 від 27.08.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., закрити відносно нього провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що з постановою не згоден у зв`язку з тим, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу унеможливив виконання вимог 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин відповідної справи, йому було відмовлено у праві скористатися правовою допомогою, не були досліджені докази. Вважає, що відповідач порушив вимоги статей 278, 279 КУпАП. Вказував, що оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Посилався також на те, що за не ввімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки на вимогу поліції відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП не настає.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 вересня 2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для суснення недоліків.

28 вересня 2020 року недоліки позовної заяви позивачем були усунуті.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено до участі як співвідповідача Департамент патрульної поліції.

22 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позов від інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Ярового В. М., в якому він у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву посилався на те, що постанова серії ЕАМ №3040706 від 27 серпня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення складена з дотриманням вимог закону, позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, ним не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених вимог. Вказував, що в адміністративному позові позивач не заперечує, що в місці, дату та час, зазначені в оскаржуваній постанові він керував транспортним засобом, здійснював маневр повороту та під час зміни напрямку руху ним не було увімкнено світловий покажчик повороту відповідного напрямку, так само не заперечується позивачем, що після зупинки на вимогу поліцейського на транспортному засобі ним не було увімкнено аварійну світлову сигналізацію. Зазначав, що відеозаписом з його нагрудної камери спростовуються твердження позивача щодо відсутності розгляду справи та відмови поліцейського водієві у праві скористатися правовою допомогою..

22 жовтня 2020 року надійшов відзив на позов від відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. В обґрунтування відзиву відповідач посилався на обставини, аналогічні викладеним у відзиві від інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Ярового В. М..

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши надані сторонами докази, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2020 року інспектором роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Яровим В. М. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожного руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 3040706, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

В постанові зазначено, що 27 серпня 2020 року близько 08 год. 44 хв. позивач в м. Кременчук по вул.. Макаренко, 105, керуючи транспортним засобом ЗАЗ VIDA державний номерний знак НОМЕР_1 не подав сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті та не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.п. 9.9 «б» ПДР України - порушення ввімкнення аварійної світлової сигналізації при зупинці працівником поліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Положеннями п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У силу вимог п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим доводи позивача про те, що йому не було надано можливості скористатися правовою допомогою спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що позивачу було роз`яснено його право скористатися правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та відмовлено у відкладенні розгляду цієї справи на інший день для залучення захисника. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення захисник ОСОБА_1 не залучався.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Фіксації факту вчинення позивачем порушення п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху технічними засобами, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.9.1 г Правил дорожнього руху увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

При чому п.9.2 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно з п.п. б п. 9.9 ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, тобто у разі порушення п. 9.2 ПДР, чого у даному випадку встановлено не було.

Таким чином, із аналізу вищенаведених норм слідує, що в одному випадку увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому - встановлений обов`язок подання попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, при чому за не виконання останніх вимог, прямо передбачена відповідальність, встановлених ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Диспозицією ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості.

Отже, ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу.

При цьому зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Враховуючи викладене, порушення позивачем вимог п.п. «б» п. 9.9 ПДР України не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

За таких обставин суд доходить висновку, що порушення позивачем вимог п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху, а саме після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнена аварійна світлова сигналізація, свідчить про відсутність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за зазначеної статтею.

Крім того, відповідно ч.1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Вказаною нормою визначений вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Під час розгляду справи не встановлено обставин, що автомобіль, яким керував позивач, був зупинений за наявності підстав, що визначені ст. 35 Закону України "Про національну поліцію".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем при неправильній кваліфікації дій позивача за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що у свою чергу призвело до притягнення особи до відповідальності за правопорушення, яке нею не вчинялось.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності його рішень.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели порушення позивачем п.п. 9.2. «б» Правил дорожного руху України, а порушення позивачем вимог п.п. «б» п. 9.9 ПДР України не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Крім того, відповідачем під час розгляду справи не надано належних доказів наявності у відповідача передбачених підстав для зупинки транспортного засобу позивача.

Водночас, в силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.08.2020 року серії ЕАМ 3040706 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

За ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі наведеного та керуючись статтями 7, 77, 78, 139, 243-246, 293, 295 КАС України, ч. 2 ст. 122 КУпАП суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Ярового Віктора Миколайовича, Департамента патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії ЕАМ №3040706 від 27 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Яровим Віктором Миколайовичемпро накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Погрібняк