Справа № 357/10269/20
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м.Біла Церква Київської області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, обґрунтовуючи наступним.

23 вересня 2020 року адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, було винесено постанову № 459 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої було притягнуто до адміністративної відповідальності громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 гривень.

Вважає, що постанова винесена щодо неї незаконно.

Підставою для прийнята даної постанови став протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 202827, в якому вказано, що нібито нею як продавцем магазину «Червона та біленька» 08.08.2020 року о 00.12 год було реалізовано горілку 0,35 літра та пива 2 л. у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 року №3003-60-VІІ «Про встановлення заборони продажу пива ( крім безалкогольного) алкогольних, слабоалкогольних напої, вин столових суб`єктами господарювання на території м. Біла Церква» час.

Частина 2 ст. 156 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення працівником підприємства (організації') торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, - у вигляді накладення штрафу від ста до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів встановлені статтею 15-3 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до преамбули, Закон №481 визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України. Абзацом 25 статті 1 Закону №481 визначено, що ліцензія це (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у Законі N 481 видів діяльності протягом визначеного строку. Відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону №481 роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до ч.9 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно- територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

Визначення поняття «заклад ресторанного господарства» міститься в Правилах роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України №219 від 24.07.2002 (надалі - Правила): заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) виготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів. У свою чергу, ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

ТОВ «ТД Український Продукт» має Ліцензію на право Роздрібної торгівлі алкогольними напоями (реєстраційний номер 906406 дата реєстрації 22.12.2019 р. термін дії з 22.12.2019 року по 22.12.2020 року. Адреса місця торгівлі м. Біла Церква, вулиця Турчанінова, 5, приміщення 2, магазин-кафетерій.

Згідно з пунктом 1.7 «Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства» затверджені наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України від 24липня 2002 р. № 219 режим роботи закладу ресторанного господарства встановлюється суб`єктом господарювання самостійно.

Згідно п. 1 рішення Білоцерківської міської ради №3003-60-VII від 29 листопада 2018 року «Про встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання ( крім закладів ресторанного господарства) на території міста Біла Церква», зазначено: «Заборонити продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових на території міста Біла Церква суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у період з 22.00 години вечора до 10.00 години ранку щоденно, враховуючи вихідні та святкові дні».

Таким чином, заборона продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових з 22-ої години вечора до 08-ої години ранку не розповсюджується на суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність в закладах ресторанного господарства.

Як вже зазначалося вище магазин кафетерій, який знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул.Турчанінова, 5 є закладом ресторанного господарства.

Просила суд скасувати постанову адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 459 від 23 вересня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн. ( а. с. 1-2 ).

Ухвалою судді від 22 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення була залишена без руху ( а. с. 14-15 ).

Ухвалою судді від 30 жовтня 2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Судове засідання у справі призначене на 12 годину 30 хвилин 09 листопада 2020 року ( а. с. 24-25 ).

09 листопада 2020 року судом отримано відзив на адміністративний позов від відповідача по справі, в якому просили суд відмовити позивачу в задоволенні вимоги в повному обсязі, мотивуючи наступним.

23 вересня 2020 року адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області винесено постанову № 459 про накладення адміністративного стягнення на гр. ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП, яке полягає в тому, що 08.08.2020 р. о 00 год. 12 хв. в приміщенні магазину «Червоне та біленька» (TOВ «ТД Український Продукт») за адресою: м. Біла Церква, вулиця Турчанінова, 5 здійснила продаж горілки «Prime» 0.35 л. вартістю 78 гривень 38 копійок та пива «Душа пивовара» 2 л. вартістю 92 гривні у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 р. № 3003-60-VII час.

Під час винесення вищевказаної постанови, адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області було досліджено протокол про адміністративне правопорушення від 08.08.2020 р. серія АПР18 № 202827, фіскальний чек, пояснення гр. ОСОБА_2 , рапорт.

Згідно протоколу від 08.08.2020 р. серії АПР 18 № 202827 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП гр. ОСОБА_1 08.08.2020 р. о 00 год. 12 хв. перебуваючи на посаді продавця в магазині « Червоне та біленька » в м. Біла Церква по вул. Турчанінова, 5 , здійснила продаж горілки «Prime» 0.35 л. вартістю 78 гривень 38 копійок та пива «Душа пивовара» 2 л. вартістю 92 гривні у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 р. № 3003-60-VII час, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП.

Згідно рішення Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 р. № 3003-60-VII «Про встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) на території міста Біла Церква», заборонено продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових на території м.Біла Церква суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у період з 22.00 години вечора до 10.00 години ранку щоденно, враховуючи вихідні та святкові дні.

Диспозиція ч.2 ст. 156 КУпАП зокрема передбачає, здійснення працівником підприємства (організації) торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Підставою для складення протоколу від 08.08.2020 р. серії АПР18 № 202827 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП є продаж гр. ОСОБА_1 - продавцем магазину «Червоне та біленька» горілки «Prime» 0.35 л. вартістю 78 гривень 38 копійок та пива «Душа пивовара» 2 л. вартістю 92 гривні о 00 год. 12 хв, тобто у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 р. № 3003-60-VII час.

Відповідно до ст.17 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної ради Української РСР від 09 березня 1988 року № 5540-ХІ, підставою для розгляду адміністративною комісією справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений у встановленому порядку уповноваженою на те особою.

Адміністративна комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області винесла постанову від 23.09.2020 р. № 459 про накладення адміністративного стягнення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, що складений у встановленому порядку уповноваженою на те посадовою особою.

Звертають увагу суду на те, що продаж алкогольних напоїв у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 р. № 3003-60-VII час дозволяється лише суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Визначення терміну «підприємство громадського харчування» наведено у Правилах роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року (далі-Правила № 219). При цьому, згідно з наказом Міністерства економіки України від 09.10.2006 року № 309, у назві та тексті Правил № 219 слова «громадське харчування» в усіх відмінках замінено словами «ресторанне господарство», ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

Відповідно до пунктів 1.5 та 1.6 Правил № 219, заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс).

Відповідно до Правил № 219 суб`єкти господарської діяльності у сфері ресторанного господарства при облаштуванні закладу (підприємства) згідно з обраним типом (класом) повинні мати необхідні виробничі, торговельні та побутові приміщення, а також обладнання для приготування та продажу продукції. Вимоги, що пред`являються до виробничих, торговельних та побутових приміщень закладів (підприємств) ресторанного господарства, обладнання, інвентарю, переліку послуг, технологічних режимів виробництва продукції, встановлюються законодавством України. Відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Отже, здійснювати продаж алкогольних напоїв у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 р. № 3003-60-VII час має право виключно підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус (підтверджений актом введення в експлуатацію приміщення де здійснюється продаж алкогольних напоїв) суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації.

Як зазначалось вище, до протоколу від 08.08.2020 р. серії АПР18 № 202827 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП, було додано пояснення громадянина ОСОБА_2 , ОСОБА_2 є учасником події вчиненого адміністративного правопорушення, оскільки саме ОСОБА_2 08.08.2020 р. о 00 год 12 хв. купив в магазині «Червоне та біленька» горілку та пиво, що підтверджується його поясненнями та фіскальним чеком, доданими до протоколу від 08.08.2020 р. серії АПР18 № 202827.

Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевикладене, адміністративна комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області винесла постанову від 23.09.2020 р., № 459 про накладення адміністративного стягнення на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, з дотримання вимог ст. ст. 245, 246, 251, 252 КУпАП та Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної ради Української РСР від 09 березня 1988 року № 5540-ХІ.

Враховуючи вище викладене, та керуючись вимогами чинного законодавства, постанова від 23.09.2020 р. № 459 про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, є законною та обґрунтованою.

Звертають увагу суду, що позивачем не додано жодних належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів, що підтверджують незаконність, безпідставність винесення постанови від 23.09.2020 р. № 459 про накладення адміністративного стягнення, а також не надано доказів, що вказують на відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП в діях продавця гр. ОСОБА_1 станом на 23.09.2020 р.

Тому, відповідно до Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 44, 46, 47, 162, 175, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області адміністративний позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, не визнає та просить відмовити в його задоволенні повністю ( а. с. 27-31 ).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке відбувалося 09.11.2020 року позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним в адміністративному позові, просила його задовольнити та скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 459 від 23 вересня 2020 року про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн.

В судовому засіданні 17.11.2020 року від позивача ОСОБА_1 інших пояснень та доповнень не надійшло.

Представник відповідача Донченко В.О., який діє на підставі довіреності ( а. с. 32 ) в судовому засіданні, яке відбувалося 09.11.2020 року заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити позивачу у задоволенні вимог в повному обсязі, вважає, що оскаржувана постанова винесена правомірно, а з боку позивача під час розгляду даної адміністративної справи не було надано жодного доказу тому, що дійсно магазин, де вчинявся продаж алкогольних напоїв в заборонений рішенням Білоцерківської міської ради є закладом ресторанного господарства, на яке не розповсюджується вказане рішення.

В судове засідання 17.11.2020 року представник відповідача Донченко В.О. не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка ( а. с. 42 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило.

Оскільки відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, не з`явився в судове засідання, та враховуючи надання пояснень з боку останньогов судовому засіданні, яке відбувалося 09.11.2020 рокута надання відзиву з додатками, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю представника відповідача на підставі наявних матеріалів справи з урахуванням наданих пояснень у вищевказаному судовому засіданні.

Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, враховуючи пояснення сторін, які були надані в судовому засіданні 09.11.2020 року, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом 16.10.2020 р., що підтверджується штампом суду (а. с. 1), щодо оскарження постанови від 23.09.2020 р., не порушила передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки звернулася до суду з адміністративним позовом в межах вищевказаного строку для оскарження.

Так, оскаржувану постанову позивач отримала 25.09.2020 року, про що свідчить розписка про одержання постанови, яка була надана відповідачем до відзиву з іншими документами ( а. с. 35 ).

Отже, в день її винесення, 23.09.2020 року позивач оскаржувану постанову не отримувала.

Строк оскарження постанови, починається з моменту отримання такої постанови (ВС/КАС у справі № 686/28291/19 від 12.06.2020).

Тому, з дня отримання оскаржуваної постанови ( 25.09.2020 року ) позивач мала права звернутися до суду протягом десяти днів.

Згідно поштового конверту ( а. с. 10 ) позивач направила до суду позовну заяву з додатками 05 жовтня 2020 року.

А тому, передбачений положеннями ст. 286 КАС України та ст. 289 КУпАП, 10-ти денний строк позивачем пропущено не було.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ТД Український продукт» на посаді продавця-консультанта з 07.08.2020 року по 26.08.2020 року, про що в матеріалах справи свідчить копія трудової книжки останньої ( а. с. 19 ).

23 вересня2020 року адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області винесено постанову № 459 про накладення адміністративного стягнення, згідно якої визнано ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. ( а. с. 9 ).

У вищевказаній постанові зазначено, що 08.08.2020 р. о 00 год. 12 хв. в приміщенні магазину «Червоне та біленька» (TOВ «ТД Український Продукт») за адресою: м. Біла Церква, вулиця Турчанінова, 5 ОСОБА_1 здійснила продаж горілки «Prime» 0.35 л. вартістю 78 гривень 38 копійок та пива «Душа пивовара» 2 л. вартістю 92 гривні у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 р. № 3003-60-VII час.

У зв`язку з цим, відповідач визнав позивачку винною у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 156 Кодексу України про адміністративне правопорушення і наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вважає, що її безпідставно було притягнуто до відповідальності, оскільки мала право здійснювати продаж алкогольних напоїв в нічний час, оскільки наявні усі дозволи та ліцензії на це.

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

У той же час, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення від 08.08.2020 р. серії АПР18 № 202827 був складений в день виявлення правопорушення з боку позивача, складений та вручений під розписку позивачу, про що мається підпис останньої ( а. с. 33 ).

Відповідно до приписів ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Зазначений протокол, який наявний в матеріалах справи відповідає вищевказаним положенням КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної ради Української РСР від 09 березня 1988 року № 5540-ХІ, підставою для розгляду адміністративною комісією справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений у встановленому порядку уповноваженою на те особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 КУпАП порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, оскаржуваною постановою № 459 від 23 вересня 2020 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за продаж алкогольними напоями у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Так, рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 29 листопада 2018 року за № 3003 -60-VII «Про встановлення заборони продажу пива ( крім безалкогольного ), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства ) на території міста Біла Церква, заборонено продаж пива ( крім безалкогольного ), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових на території міста Біла Церва суб`єктами господарювання ( крім закладів ресторанного господарства ) у період з 22.00 години вечора до 10:00 години ранку щоденно, враховуючи вихідні та святкові дні (п. 1 зазначеного рішення ) ( а. с. 4 ).

В судовому засіданні, яке відбувалося 09.11.2020 року позивач підтвердила та не спростувала те, що вона була обізнана про таке рішення міської ради та підтвердила, що дійсно нею було здійснено продаж алкогольних напоїв у зазначеному в оскаржуваній постанові даті та у заборонений період часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставин, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, зазначене підтверджується та не спростовується наданими до відзиву відповідачем доказами, а саме: фіскальним чеком, поясненнями гр. ОСОБА_2 та рапортом ( а. с. 34, 36, 37 ).

Окрім цього, позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи 09.11.2020 року в судовому засіданні наголошувала на тому, що їй потрібно було працювати ( була потрібна робота ), тому вона здійснювала продаж алкогольних напоїв у заборонений час. До того ж, керівництво ТОВ «ТД Український Продукт» запевнило її, що має всі необхідні дозволи та ліценції.

Однак, як при розгляді адміністративної справи адміністративною комісією так і в судовому засіданні позивач не надала жодного належного та допустимого доказу зазначеному.

До того ж, на питання суду позивач ОСОБА_1 пояснила, що особисто такі дозволи не бачила.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач в додатках зазначила так і додала до позову лише наступні документи: квитанцію про сплату судового збору; копію постанови № 459 від 23.09.2020 року; копію рішення Білоцерківської міської ради № 3003-60-VII від 29.11.2018 року; копії 1, 26 та 27 сторінок трудової книжки; копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, копія позовної заяви з додатками для відповідача.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.06.2020 року по справі № 520/2261/19, визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 цього Кодексу зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи ( ч. ч. 1-3 статті 79 КАС України ).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів( ч. ч. 4, 5 статті 79 КАС України ).

Відповідно до ч. 10 статті 79 КАС України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Позивач ОСОБА_1 з клопотаннями до суду не зверталася та на питання суду в судовому засіданні 17.11.2020 року наголосила, що клопотань не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального, права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути залишено без змін, а позовна заява без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача не підлягають до задоволення, не підлягає і стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати понесені позивачем при звернені до суду.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 2, 5, 7-12, 17-20, 22, 25, 72-77, 78, 79, 90, 94, 126, 139, 159-161, 205,242, 257-259, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 9, 10, 245, 247, 252, 254, 256, 268, 280, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2020 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов