Справа № 620/3828/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року Чернігів Справа № 620/3828/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач) про визнання неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 14 серпня 2017 року по 27 липня 2020 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 14 серпня 2017 року по 27 липня 2020 року, обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні його з військової служби та виключенні зі списків особового складу відповідач допустив протиправну бездіяльність, а саме не провів з ним повний розрахунок при звільненні з військової служби (виключенні його зі списків особового складу). На виконання рішення суду відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік. Враховуючи вказане, посилаючись на норми Кодексу законів про працю України, вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку. Також зазначає, що обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути проведено згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив незгоду із заявленими позовними вимогами, оскільки право на виплату грошової компенсації за дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, позивачем було набуто згідно судового рішення від 30.03.2020 по справі № 620/478/20, вже після звільнення. На військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється, оскільки порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Порядок проведення розрахунку при звільнені з військової служби регулюється Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак, положення цього Закону не передбачають такого виду відповідальності адміністративної установи щодо виплати середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплати при звільнені, а також даний нормативний акт не містить відсильної норми про право військовослужбовців щодо отримання такої компенсації за загальними підставами, оскільки вони не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 15.10.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду - відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 і на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 23 червня 2017 року № 190 (а.с. 7) був звільнений з військової служби, з 14.08.2017 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, що підтверджується копією Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2017 № 38 (а.с. 8).

Із зверненням від 07.08.2020 позивач звернувся до відповідача, в якому він просив, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні з військової служби нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку (а.с. 9).

У відповідь листом від 01.09.2020 № 1935 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 йому було нарахована грошова компенсація за дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 - 2017 роки, з розрахунку на день звільнення з військової служби у розмірі 15874,88 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 88 копійок) та перераховано на його картковий рахунок після утримання військового збору (238,12 грн) - 15636,76 грн (а.с. 10).

На виконання ухвали суду від 17.09.2020 відповідачем надано:

Довідку від 09.10.2020 № 2910, в якій Військова частина НОМЕР_1 повідомляє, що відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 ОСОБА_1 було нарахована грошова компенсація за дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 - 2017 роки, з розрахунку на день звільнення з військової служби у розмірі 15874,88 грн та 27.07.2020 перераховано на картковий рахунок після утримання військового збору (238,12 грн) - 15636,76 грн (а.с. 29).

Довідку від 09.10.2020 № 2909, в якій Військова частина НОМЕР_1 повідомляє, що нарахування грошового забезпечення здійснюється згідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», тому обчислити середню заробітну плату ОСОБА_1 , як військовослужбовця, керуючись постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 не має можливості (а.с. 30).

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до абз. 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача виключено із списків Військової частини НОМЕР_1 з 14.08.2017, тобто, позивач вважається звільненим з військової служби з 14.08.2017 (а.с. 8). Повний розрахунок з позивачем було проведено 27.07.2020 (а.с. 29).

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, у даному випадку, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 805/977/16-а (провадження № К/9901/8708/18), від 04.04.2018 у справі № 805/5111/15-а (провадження № К/9901/6929/18).

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 вказала, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На вимогу суду щодо надання довідки про середню заробітну плату позивача, обчислену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (а.с. 13-14), відповідач повідомив, що нарахування грошового забезпечення здійснюється згідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», тому обчислити середню заробітну плату ОСОБА_1 , як військовослужбовця, керуючись постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 не має можливості (а.с. 30).

До вказаного аргументу суд відноситься критично, оскільки з огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати військовослужбовців, застосуванню до спірних правовідносин підлягають загальні положення, які регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників.

Подібну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 22.08.2019 у справі № П/811/570/16 та від 28.10.2020 у справі № 826/7297/15.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту Порядок № 100), відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз. 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача і зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.08.2017 (наступний день після звільнення) по 27.07.2020 (день проведення остаточного розрахунку), обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного правового аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме з 15 серпня 2017 року по 27 липня 2020 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.08.2017 по 27.07.2020, обчислений відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відповити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Дата складення повного рішення суду - 16.11.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб