Справа № 500/2619/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2619/20

17 листопада 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Тернопільський обласний військовий комісаріат про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить зобов`язати Міністерства оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 встановлено 19.09.1990 року інвалідність ІІІ групи та 13.12.1993 року інвалідність ІІ групи, пов`язаної з проходженням військової служби. Одноразова допомога ні при встановленні інвалідності ІІІ групи, ні при встановленні інвалідності ІІ групи позивачу не виплачувалася. Вказує, що оскільки інвалідність настала як наслідок виконання ним обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, проте відповідачем у відповіді від 20.07.2020 року №10/2/4231 незаконно відмовлено, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, 28.10.2020 року Міністерством оборони України подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 08.07.2016 року комісією Міністерства оборони України прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, що відображено у п.42 протоколу №54, оскільки він звільнений з військової служби 19.05.1987 року та інвалідність йому встановлено 12.09.1990 року до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 04.04.2006 року №33597-IV. Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.07.2020 року №10/2/4231 позивачу не відмовлено у виплату одноразової грошової допомоги, а повідомлено, що рішення вже приймалось у 2016 році і позивача про дане рішення було повідомлено. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, з якої звільнений 19.05.1987 року. Зокрема, з жовтня 1983 року по квітень 1985 року проходив службу в республіці Афганістан і в цей період ним отримана травма при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Позивачу 12.09.1990 року встановлено ІІІ групу інвалідності.

Позивач звернувся із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, проте Тернопільським обласним військовим комісаріатом у відповіді від 20.07.2020 року №10/2/4231 повідомлено, що у 2016 році документи ОСОБА_1 направлялися в Департамент фінансів Міністерства оборони України для подачі на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби для прийняття рішення стосовно призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 в зв`язку з встановленням 12.09.1990 року ІІІ групи інвалідності внаслідок травим, отриманої при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Комісія, розглянувши подані документи, дійшла висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (протокол від 08.07.2016 року №54), так як він звільнений з військової служби (19.05.1987 року) та інвалідність йому встановлено (12.09.1990 року) до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 04.04.2006 року №33597-IV, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги.

По даному випадку комісією рішення прийняте, про що ОСОБА_1 було повідомлено від 28.07.2016 року №10/2/6598. Оскільки з часу звернення, у заявника не відбулося змін (не встановлена вища група інвалідності чи інша причина інвалідності), підстав для повторного направлення документів немає.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ст.41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1992 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Положеннями ч.1 ст.16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві (п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII).

У відповідності до ч.6 ст.16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2003 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Згідно з п.12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п.13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

При цьому, п.2.8 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 року №937 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.01.2015 року за № 73/26518, встановлено, що на обласні військові комісаріати покладаються: оформлення та подання до Департаменту фінансів документів для виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання обов`язків військової служби у складі національного контингенту чи національного персоналу, в інших окремих випадках, а також одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; забезпечення правильного та цільового використання коштів, які виділяються в кошторисі Міністерства оборони для надання одноразової грошової допомоги малозабезпеченим пенсіонерам, санаторно-курортного лікування пенсіонерів з числа військовослужбовців.

Таким чином, обов`язок щодо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виникає у Міністерства оборони України тільки після отримання від обласного військового комісаріату висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовцям, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служб.

З матеріалів справи видно, у 2016 році документи ОСОБА_1 направлялися в Департамент фінансів Міністерства оборони України для подачі на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби для прийняття рішення стосовно призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 в зв`язку з встановленням 12.09.1990 року ІІІ групи інвалідності внаслідок травим, отриманої при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Комісією Міністерства оборони України 08.07.2016 року прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що відображено у п.42 протоколу №54, оскільки він звільнений з військової служби 19.05.1987 року та інвалідність йому встановлено 12.09.1990 року до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 04.04.2006 року №33597-IV.

За результатами розгляду заяви позивача від 09.07.2020 року про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, ІНФОРМАЦІЯ_3 надано відповідь від 20.07.2020 року №10/2/4231 про відсутність підстав для повторного направлення документів на розгляд комісії.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Так, ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При цьому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем своїх прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. З необхідністю захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень і визначено завдання адміністративного судочинства.

Право на судовий захист, гарантоване Конституцією України, закріплене ст.5 КАС України, має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішеннями чи діями суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи.

Встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що до Міністерства оборони України від ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходили документи позивача для вирішення призначення останньому одноразової грошової допомоги за його заявою від 09.07.2020 року, що є передумовою прийняття відповідачем рішення по суті вказаного питання.

У свою чергу позивач вказуючи на безпідставну відмову від 20.07.2020 року №10/2/4231 Тернопільського обласного військового комісаріату, заявляє вимоги одразу до Міністерство оборони України.

З огляду на викладене, суд, в розумінні ч.2 ст.9 КАС України обмежений заявленими позивачем позовними вимогами зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , приходить до висновку про відсутність порушення відповідачем суб`єктивного права позивача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, вищевказане не обмежує права звернення позивача до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Тернопільського обласного військового комісаріату.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатніх беззаперечних доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, про що описано вище.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Тернопільський обласний військовий комісаріат про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (03168, місто Київ, Повітрофлотський проспект, будинок 6, ).

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Тернопільський обласний військовий комісаріат (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Січових Стрільців, будинок 2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.