Справа № 160/15055/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
18 листопада 2020 р. Справа № 160/15055/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій позивачі просить:

- визнати протиправним та скасувати п.2 рішення, оформленого протоколом засідання об`єднаної житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 3 Центру кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військового представництва Міністерства оборони України від 21 жовтня 2020 року №3, щодо перенесення дати зарахування підполковника ОСОБА_1 на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, на 03.02.1995 року;

- визнати протиправним та скасувати п.1, п.3, п.4 Наказу військового комісару Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №481 від 21.10.2020 року в частині затвердження п.2 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 3 Центру кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військового представництва Міністерства оборони України від 21 жовтня 2020 року №3 та щодо визначення дати зарахування на облік «осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання» підполковника ОСОБА_1 , 1971 року народження, зі складом сім`ї одна особа, 03.02.1995 року, та щодо внесення змін до п.3 додатку 1 до наказу військового комісару Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.04.2019 року №195, а також щодо внесення змін до змісту графи 5 щодо дати зарахування 03.02.1995, та щодо зобов`язання секретаря об`єднаної житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 3 Центру кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військового представництва Міністерства оборони України внести зміни в облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача поновити порушені права ОСОБА_1 шляхом поновлення зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, на 09.10.1992 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2020 року зазначена вище справа розподілена судді Туровій О.М.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

З матеріалів позовної заяви слідує, що позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який з 1992 року та по теперішній час проходить військову службу. При цьому, з початку позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Новомосковськ та перебував на квартирному обліку з 09.10.1992 року згідно з рішенням Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (виписка з протоколу від 09.10.1992р. №9) і на підставі Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 23.12.1992 року №220, був зарахований в чергу для отримання житла за рахунок Міністерства оборони України з 09 жовтня 1992 року, проте, після розформування військової частини в жовтні 1996 року для подальшої служби ОСОБА_1 був направлений у військову частину НОМЕР_2 м. Новомосковськ, по прибуттю до якої подав документи для постановки його на облік в чергу на отримання житла по місцю проходження служби, водночас, за результатами розгляду цих документів на підставі п.2 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, з внесеними змінами Наказом Міністерства оборони України №20 від 03.02.1995 року, якими було встановлено, що у випадках, передбачених абзацом 4 пункту 11 зазначеного Положення, при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом, ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік при в/ч НОМЕР_2 лише з 03.02.1995 року. Однак, в подальшому відбулися зміни у законодавстві, а саме: 06 жовтня 2006 року було видано Наказ Міністерства оборони України №577 (зареєстрований в міністерстві Юстиції України ЗО жовтня 2006 року за № 1171/13045) про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, яким також було скасовано Наказ Міністерства оборони України №20 від 03.02.1995 року. Крім того, відповідно до п. 3.5 та п. 3.7 Наказу Міністерства оборони України №577 від 06.10.2006 року визначено, що датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік; військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до другого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. У зв`язку із наведеними змінами у законодавстві позивач 28 жовтня 2010 року звернувся до Військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату з заявою про внесення житловою комісією Дніпропетровського ОВК змін в списки і постановку в чергу для отримання житла за рахунок Житлового фонду Міністерства оборони України з 09 жовтня 1992 року та в списки осіб, які мають право на отримання позачергового житла, 07.10.1995 року. Відповідно до Витягу з протоколу засідання житлової комісії Дніпропетровського ОВК від 10 грудня 2010 року №9 (п.4) вирішено зарахувати на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов при Дніпропетровському ОВК п/п-ка ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 особи: він та його дружина ОСОБА_2 , з 09.10.1992 року. Проте, в подальшому, на підставі листа Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро Міністерства оборони України від 19.10.2020 року №525/4147, в якому було зазначено, що в ході перевірки облікової справи підполковника ОСОБА_1 , документи якого знаходяться на погодженні щодо надання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, встановлено, що він був зарахований на квартирний облік з 09.10.1992 року, але при переміщенні з смт Гвардійське в м. Новомосковськ при постановці на облік був зарахований з датою постановки 3.02.1995 року (згідно Наказу МОУ № 20 від 03.02.1995 року), тому пропонується перенести дату зарахування на 03.02.1995 року, згідно діючого на той час наказу, а саме Наказу МОУ № 20 від 03.02.1995 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житловою площею в ЗСУ», Об`єднаною житловою комісією Дніпропетровського ОТЦК та СП, 3 ЦКБ в ІТС, 227 ВП МОУ від 21 жовтня 2020 року прийнято спірне рішення, оформлене протоколом засідання цієї комісії від 21 жовтня 2020 року №3, про перенесення дати зарахування підполковника ОСОБА_1 на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, на 03.02.1995 року. Крім того, оскаржуваним наказом військового комісару Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №481 від 21.10.2020 року вирішено затвердити протокол засідання Об`єднаної житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 3 Центру кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військового представництва Міністерства оборони України від 21 жовтня 2020 року № 3 в повному обсязі, згідно до прийнятих рішень та постанов (п.1 наказу); визначити дату зарахування на облік «осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання» підполковника ОСОБА_1 , 1971 року народження, зі складом сім`ї одна особа, 03.02.1995 року та внести зміни до п.3 додатку 1 до наказу військового комісару Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.04.2019 року №195; зміст графи 5 викласти в наступній редакції: дата зарахування 03.02.1995р. (п.3 наказу); секретарю Об`єднаної житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 3 Центру кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військового представництва Міністерства оборони України внести зміни в облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов (п.4 наказу); контроль за виконанням наказу покладено на голову об`єднаної житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 3 Центру кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військового представництва Міністерства оборони України підполковника Полуцигана С. (п.5 наказу). Проте, позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача та зазначає, що він відповідає критеріям, визначеним діючим законодавством, як особа, що має право на забезпечення житлом для постійного проживання, або за його бажанням на грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення, при цьому, оскаржуваними рішеннями всупереч визначеному порядку фактично відтерміновано в часі отримання позивачем такого житла або грошової компенсації за нього (змінено місце позивача у квартирній черзі), чим порушено гарантовані Конституцією України, Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України права ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України.

З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Тобто спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним владних управлінських функцій, які він повинен здійснювати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, що виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Як слідує з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки фактично направлені на поновлення порушеного відповідачем права позивача на отримання житла чи грошової компенсації замість належного йому для отримання жилого приміщення шляхом відтермінування в часі отримання позивачем такого житла або грошової компенсації замість нього (зміни місця позивача у квартирній черзі).

Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори, пов`язані з взяттям та перебуванням на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в тому числі щодо зміни місця таких осіб у черзі на обліку, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі №488/1176/14-а зробила висновок про те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані поновленням порушеного права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єктів владних повноважень як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Великої палати Верховного Суду від 18.04.2018 року (справа № 806/104/16), від 03.10.2018 року (справа №757/37024/15-а).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 заявлено з метою захисту його житлового права, а саме на поновлення зарахування позивача на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, відповідною датою (09.10.1992р.), то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що такі вимоги не є публічно-правовим, не належать до юрисдикції адміністративних судів, а тому мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим, суд доходить висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

На виконання вимог частини 6 статті 170 КАС України роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до цивільної юрисдикції, тому він може звернутися з даною позовною заявою до місцевого загального суду в порядку цивільно-процесуального законодавства.

Також роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295-297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя О.М. Турова