Справа № 320/3844/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3844/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В.., секретар судового засідання Зуєнко Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

17.07.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким просив:

- рішення Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (), яке викладено у листі від 17.05.2019 № 107/П-03, щодо відмови у зарахуванні до стажу періоду роботи у ТОВ "Кронус" з 05.10.1995 по 29.12.1999 для перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) визнати протиправним та скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () врахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до страхового стажу роботу у ТОВ "Кронус" з 05.10.1995 по 29.12.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () перерахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсію з урахуванням періоду роботи у ТОВ "Кронус" з 05.10.1995 по 29.12.1999 з дня звернення.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відмова відповідача врахувати період його роботи у ТОВ "Кронус" з 05.10.1995 по 29.12.1999 є протиправною, оскільки, на думку позивача, на підтвердження цього періоду ним надано достатньо належних доказів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами, аналогічними позовній заяві. При цьому, зауважив, що суд вийшов за межі позову та безпідставно надав оцінку трудовій книжці та вкладишу, посилаючись на те, що вони оформлені в порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Зазначає, що відповідно до вимог вище вказаної Інструкції, які діяли і на момент прийняття та звільнення мене з роботи, так і на даний час, внесення записів до трудової книжки здійснюється работодавцем (власником чи уповноваженим органом), а відтак відсутня його вина в неналежному оформлені трудової книжки та вкладишу.

Судом першої інстанції позовні вимоги розглядалися за правилами спрощеного провадження у порядку, тому апеляційним судом справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзиву на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ірпінському ОУПФ України Київської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12.02.2019 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахування пенсії з урахуванням періоду роботи з 05.10.1995 по 29.12.1999 на посаді експедитора ТОВ «Кронус», до якої додав: вкладиш до трудової книжки, довідку ТОВ «Кронус» від 16.06.2017 № 1/14, наказ ТОВ «Кронус» від 05.10.1995 № 18 та наказ ТОВ «Кронус» від 29.10.1999 № 14 .

Листом від 12.03.2019 № 107/П-03 Ірпінське ОУПФ України Київської області повідомлено позивачу, що відповідно до матеріалів пенсійної справи дані про період роботи в ТОВ «Кронус» відсутні: записи у трудовій книжці, в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) дані на ОСОБА_1 за період з 1998-1999 роки.

Також зазначено, що довідки про період роботи з 05.10.1995 по 29.12.1999 в ТОВ «КРОНУС», видані підприємством в 2017 році та копії наказів про прийняття та звільнення не містять ідентифікаційного коду суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи на відбитках печатки.

Крім того вказано, що управлінням направлено копії довідки та наказів до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві для проведення перевірки для підтвердження періоду роботи в ТОВ «Кронус» за період 1995-1999 роки.

Листом Ірпінського ОУПФ України Київської області від 17.05.2019 № 107/П-03 повідомлено позивача, що Головне управління пенсійного фонду в м.Києві надало відповідь про неможливість проведення перевірки для підтвердження періоду роботи в ТОВ «Кронус» за період з 1995-1999 роки, у зв`язку з відсутністю даного підприємства за юридичною адресою.

Відповідно для зарахування в страховий стаж періоду роботи в ТОВ «Кронус» з 1995 по 1999 підстави відсутні.

Вважаючи, рішення пенсійного фонду протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п.п. 1, 2 п.2.1.розділу II Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно п. 4.1. розділу IV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок №637), також передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності) (пункт 23 Порядку № 637).

Згідно пункту 20 Порядку № 637 від 12.08.1993, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підтвердження свого трудового стажу пенсійному органу надано вкладиш до трудової книжки, в якому зазначено, що позивача наказом ТОВ «Кронус» від 05.10.1995 № 18 прийнято на роботу на посаду експедитора та наказом ТОВ «Кронус» від 29.12.1999 № 14 звільнено з посади за власним бажанням.

Наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі-Інструкція № 58). Відповідно до п.2.1. Інструкції № 58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 3.1. Інструкції № 58 у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Відповідно п. 3.2. Інструкції № 58 про кожний виданий вкладиш на першій сторінці трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10x25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша. Згідно п. 3.3. Інструкції № 58 у разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник (нового чи раніш установленого 1938 року і 1974 року зразків).

Отже, дослідивши копію трудової книжки позивача № НОМЕР_2 та дубліката вкладиша трудової книжки НОМЕР_3 , колегія суддів звертає увагу, що у трудовій книжці № НОМЕР_2 відсутні записи про період роботи в ТОВ «КРОНУС», трудова книжка має вільні місця для записів, а також те, що вкладиш до трудової книжки не вшитий у трудову книжку.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції, що наданий позивачем вкладиш до трудової книжки не може бути належним доказом, який підтверджує його період роботи у ТОВ «Кронус» з 1995 по 1999 роки.

Аргументи апеляційної скарги, що суд при вирішенні даного спору вийшов за межі позову та безпідставно надав оцінку трудовій книжці та вкладишу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вірно було встановлено судом першої інстанції, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, тому саме її записи підлягали аналізу для правильного втановлення обставин у справі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що для забезпечення принципу верховенства права слід уникнути правового пуризму (домінування форми над змістом).

Відтак, оскільки відповідач по суті прийняв правильне рішення зазначені доводи апелянта судом відхиляються.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судова колегія враховує неодноразові висновки ЄСПЛ, зокрема викладені в рішенні від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden, про те, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), викладені, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58), відповідно до яких принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх і необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача колегією суддів не прийнято до уваги.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повне судове рішення складено 16.11.2020 р.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель