Справа № 380/569/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/569/20
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2020 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мричко Н.І.,
за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника позивача Марчук Н.А.,
представника відповідача Павліша О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (надалі ГУ ДФС у Львівській області, Відповідач), в якому просить:
Ухвалою від 24.01.2020 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено Позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 11.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Згідно з ухвалою від 22.06.2020, суд керуючись статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України допустив заміну відповідача - ГУ ДФС у Львівській області на належного відповідача (правонаступника) - Головне управління ДПС у Львівській області (надалі - ГУ ДПС у Львівській області).
Зазначає, що згідно інформаційної довідки № 131004949 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 16.07.2018 у власності ОСОБА_1 перебували: нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1716 кв.м.; квартира за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв.м. (житлова площа - 27,9 кв.м.); квартира за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 67,7 кв.м. (житлова площа - 38,9 кв.м.).
Вказує, що Позивач жодним чином не використовує та не використовував власне майно (об`єкт нежитлової нерухомості) для одержання прибутку, ніколи не здавав його в оренду, крім того, не є фізичною особою-підприємцем та не здійснює жодної підприємницької діяльності. Стверджує, що у 2018 році оподаткуванню підлягає нежитлове нерухоме майно Позивача в розмірі 1716 кв.м. за ставкою 0,1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. На думку Позивача, оскільки мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2018 року становить 3723,00 грн., тому розмір суми податкового зобов`язання за нежитлове нерухоме майно Позивача у 2018 році становить 6383,52 грн.
Додатково зазначив, що рішення надіслані ОСОБА_1 після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), вважаються такими, що вчинені поза межами повноважень, тобто із порушенням передбаченого чинним законодавством порядку.
Відповідач подав відзив на позовну заяву (арк. справи 56-57). Зазначає, що відповідно до п.п.265.7.1 п.265.7 ст.265 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника нерухомості. Податкове/податкові повідомлення-рішення про суми/сум податку, обчисленого згідно з п.п.265.7.1 п.265.7 ст.265 Податкового кодексу України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Якщо сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання. У разі отримання податкового повідомлення-рішення після встановленого строку платник не звільняється від обов`язку сплати податку. Вважає спірні податкові повідомлення-рішення правомірними, у зв`язку з чим, просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.
12.03.2020 на адресу суду від представника Позивача надійшла відповідь на відзив (арк. справи 66-68). Вважає необґрунтованими заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки в таких не вказано жодної обставини чи правової підстави, з якими представник Відповідача не погоджується. Також, на переконання представника Позивача, Відповідачем не надано відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив. Просила позов задовольнити повністю.
Представник Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
З`ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 131004949 від 16.07.2018 (арк. справи 11-13), у приватній власності ОСОБА_1 знаходяться об`єкти нерухомого майна, зокрема:
- нежитлова будівля, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1716 кв.м.;
- квартира, розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 67,7 кв.м. (житлова площа - 38,9 кв.м.);
- квартира, розміщена за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв.м. (житлова площа - 27,9 кв.м.).
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів із цим позовом.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Суд застосовує норми ПК України в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції норм ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI введено податок на майно, що складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Пункт 266.4. статті 266 ПК України встановлює пільги із сплати податку. Так, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно з підпунктом 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту "в" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.
Сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості (підпункт "г" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Відповідно до статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Пунктом 4.3 статті 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.
При цьому, згідно з пунктом 4.4 статті 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені статтею 12 ПК України.
Згідно зі статтею 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пунктів 10.1 та 10.2 статті 10 ПК України, до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 ПК України.
Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункту 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України).
Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України).
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Разом з цим, згідно з пункту 5 розділу XIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування зобов`язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.
Так, з наведеного вище вбачається, що безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.
При вирішенні спору, суд виходив з наступного.
Суд встановив, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 131004949 від 16.07.2018, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить, зокрема, нежитлова будівля, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1716 кв.м.
Податковим органом подано суду розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 (арк. справи 61). Із розрахунку видно, що контролюючим органом застосовано ставку податку на нерухоме майно (нежитлова будівля), відмінне від земельної ділянки ( АДРЕСА_1 , загальною площею 1716 кв.м.), у розмірі 0.25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
При цьому, у матеріалах справи наявна копія з рішення XIII сесії УІІ демократичного скликання Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 23.12.2016 №367 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів», яким встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (арк. справи 23). Так, згідно з пунктом 4.3 вказаного рішення сесії міської ради вирішено встановити на 2017 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають одержання прибутку у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до пункту 1 рішення ХХІУ сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 21.12.2016 № 651 «Про внесення змін в рішення №416 від 09.02.2017 року ХУ позачергової сесії УІІ демократичного скликання «Про внесення змін в рішення №367 від 23.12.2016 року XIII сесії УІІ демократичного скликання «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів»» вирішено викласти пункт 4.4. рішення ХУ позачергової сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради №416 від 09.02.2017 в такій редакції: «Встановити на 2018 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для одержання прибутку у розмірі 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування». Згідно з пунктом 2 зазначеного рішення Хирівської міської ради, п.1, 2.3, 4.2, 4.3 залишити відповідно до рішення №367 XIII сесії УІІ демократичного скликання від 23.12.2016 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів».
Позивач стверджує, що жодним чином не використовує та не використовував власне майно (об`єкт нежитлової нерухомості) для одержання прибутку, ніколи не здавав його в оренду, крім того, не є фізичною особою-підприємцем та не здійснює жодної підприємницької діяльності. Відповідач у справі, не надав суду будь-яких доказів, які б спростували вказані твердження Позивача.
За таких обставин, суд вважає, що при визначенні податкового зобов`язання, Відповідач безпідставно застосував ставку податку на рівні 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, адже органом місцевого самоврядування на базовий податковий (звітний) період 2018 рік, встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають одержання прибутку у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Як видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 131004949 від 16.07.2018, у приватній власності ОСОБА_1 знаходяться об`єкти нерухомого майна, зокрема:
- квартира, розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 67,7 кв.м. (житлова площа - 38,9 кв.м.);
- квартира, розміщена за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв.м. (житлова площа - 27,9 кв.м.).
Таким чином, у Позивача виникає зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у зв`язку з чим, податковим органом була визначена його сума та Позивачу направлене спірне податкове повідомлення-рішення.
З копії з розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 (арк. справи 61) видно, що контролюючим органом застосовано ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (квартири), які знаходяться за адресами: АДРЕСА_3 , загальна площа 67,70 кв. м.; АДРЕСА_2 , загальна площа 46,20 кв. м. у розмірі 0.50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, що становить 596,37 грн. та 406,98 грн. відповідно.
В обґрунтування доводів заявленого позову ОСОБА_1 покликається на те, що рішення ХІУ сесії УІІ демократичного скликання Хирівської міської ради №396 від 31.01.2017 «Про внесення змін в рішення №367 від 23.12.2016 року XIII сесії УІІ демократичного скликання «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів», пункт 4.1. Рішення XIII сесії УІІ демократичного скликання Хирівської міської ради №367 від 23.12.2016 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів» вирішено викласти в такій редакції: «Встановити на 2017 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0.05 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Тому вважає, що у 2018 році оподаткуванню підлягає житлове нерухоме майно Позивача в розмірі 53.9 кв.м. (113,9-60=53,9) за ставкою 0,05 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м., що становить 100,25 грн.
Суд не погоджується та такими доводами Позивача, вважає їх помилковими, з огляду на таке.
Ухвалою Львівської міської ради № 664 від 14.07.2011 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Ухвалою 8 сесії 7 скликання Львівської міської ради № 2139 від 29.06.2017 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 14.07.2011 № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» внесено зміни у додаток до ухвали міської ради від 14.07.2011 № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (зі змінами), виклавши його у новій редакції (додається). При цьому як встановлено у пункті 2 такої ухвали, ця ухвала набирає чинності з 01.01.2018.
Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (зі змінами) встановлено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі: для квартири/квартир 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати.
Матеріалами справи підтверджено, що Позивач є власником житлової нерухомості, зокрема квартири, загальною площею 46,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене не заперечується Позивачем.
Відтак, у ГУ ДФС у Львівській області відсутні будь-які правові підстави для незастосування у 2018 році щодо Позивача, як власника об`єкта житлової нерухомості, положень статті 266 ПК України в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з коефіцієнтом 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становила 3723 гривні.
З урахуванням того, що сумарна загальна площа належної Позивачу житлової нерухомості становить 113,9 кв. м. (67,7 + 46,2 = 113,9), ГУ ДФС у Львівській області вірно проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік та прийнято податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання, що становить 406,98 грн. (113,90 кв. м. (сумарна загальна площа житлової нерухомості) - 60 кв. м. (пільга у вигляді зменшення бази оподаткування) х 18,62 грн. (0,50% від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018) = 406,98 грн.).
Щодо твердження Позивача про те, що спірні податкові повідомлення-рішення надіслані ОСОБА_1 після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), тобто з порушенням встановлених підпунктом 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 ПК України строків, суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Положення пункту 102.1 статті 102 ПК України передбачають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно із підпунктами 266.10.1 та 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Таким чином, порушення Відповідачем строків направлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення впливає лише на початок перебігу строку сплати відповідного податкового зобов`язання.
Отже, суд зауважує, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом - Відповідачем у встановлений підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.
Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені ПК України. Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. У будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.
Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення не вливає на обов`язок Позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та для його скасування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №820/1975/17 (№К/9901/30/17), яка в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Згідно з вимогами статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Щодо судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Під час звернення до суду із цим позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № МР_АВ010589DАВ_12309895 від 10.02.2020 (арк. справи 45), відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській області на користь Позивача підлягають судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 819,90 грн.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений і підписаний 17.11.2020.

Суддя Мричко Н.І.