Справа № 359/3483/20
Суддя: Чирка С. С.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Колесниковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №2 Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Шевченка Миколи Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним адміністративним позовом у якому просить суд скасувати постанову серії ДПО18 №678404 від 22.04.2020 року.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує наступним. Інспектором взводу №1 роти №2 Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Шевченком М.С. 22.04.2020 року було винесено постанову серії ДПО18 №678404 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Зі змісту даної постанови вбачається, що 19 квітня 2020 року о 01 год. 25 хв., в м. Бориспіль по вул. Київський Шлях 2, позивач керуючи транспортним засобом Lexus IS 200t, д.н.з. НОМЕР_1 , на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на крайню ліву смугу для руху при вільній правій, не маючи при цьому наміру повороту ліворуч чи розвороту. Однак, на думку позивача така постанова інспектора патрульної поліції винесена з порушенням вимог закону, оскільки інспектор не забезпечив неухильне дотримання законності під час її винесення, всебічно, повно та об`єктивно не з`ясував обставини справи щодо вчинення адміністративного правопорушення, достатності належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів. Позивач зазначає, що дійсно 19 квітня 2020 року близька 1 год. 25 хв., рухався на власному автомобілі по вул. Київський Шлях в м. Борисполі, однак рухався в межах встановлених правил дорожнього руху, їх не порушував. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор патрульної поліції Шевченко М.С., повідомив його про те, що серед доказів, які на його думку підтверджують винуватість позивача у вчиненому правопорушенні є дані відеозапису із реєстратора, що знаходився у службовому автомобілі, яким рухався даний інспектор та відео з камер спостереження встановлених на перехресті вул. Київський Шлях та вул. Броварська. Проте, дані відеозаписи не містить даних про те, що саме транспортний засіб Lexus IS 200t, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху визначені п. 11.2, 11.5 ПДР України. Таким чином, посилання інспектора поліції на те, що відеозапис містить дані про те, що саме транспортний засіб Lexus IS 200t, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух крайньою лівою полосою, не відповідає дійсності та не підтверджується цим доказом. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в Постанові про накладання адміністративного стягнення в графі «до постанови додається» зазначено серед переліку лише відео із нагрудного реєстратора, проте останній не має будь-яких ідентифікуючих ознак (назва, модель, серійний номер, тощо). Жодних відомостей про такий технічний засіб як реєстратор чи автомобільна система, його назву, модель та ідентифікуючи ознаки (серійний номер, тощо), відео з якого було продемонстровано під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова не містить. Так само постанова не містить і посилання на технічний засіб, за допомогою якого було зафіксовано відеозапис на перехресті вулиці Київський Шлях та Броварської. Також, в підтвердження вини ОСОБА_1 працівниками поліції було надано рапорт інспектора патрульної поліції Донцова Н.Н., однак на думку позивача даний рапорт не може бути допустимим доказом його винуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Таким чином Позивач оцінюючі у сукупності усі фактичні обставини даної справи дійшов однозначного висновку про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України, оскільки інспектором патрульної поліції, Шевченком М.С. , не було надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б у своїй сукупності надали б підстави для висновку про порушення п.п. 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху України та як наслідок вчинення адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді від 08.05.2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засідання.

У судове засіданні ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Подав заяву у який просив справу розглянути у його відсутності, підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Направив до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказав на те, що твердження викладені позивачем у позові є хибними, а позовній вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 19 квітня 2020 року о 01 год. 25 хв., в м. Бориспіль по вул. Київський Шлях 2, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Lexus IS 200t, д.н.з. НОМЕР_1 , на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на крайню ліву смугу для руху при вільній правій, не маючи при цьому наміру повороту ліворуч чи розвороту. Позивачу на місці зупинки було продемонстровано відео з реєстратора службового автомобіля, однак після перегляду ОСОБА_1 надав пояснення про те, що зі звинуваченням він не згодний, правила не порушував. На відео з відео реєстратора службового автомобіля зафіксований сам факт правопорушення, а саме рух в крайній лівій смузі при вільній правій. ОСОБА_1 заявив клопотання про перенесення розгляду справи до БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП, Інспектор задовольнив клопотання і переніс розгляд справи на 22.04.2020 на 16 год. 00 хв. Позивача було ознайомлено з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Позивач скористався своїми правами у повному обсязі. Також було досліджено докази правопорушення, а саме рух в крайній лівій при вільній правій. Позивач вказав, що на відео не зафіксовано, що саме його автомобіль рухався в крайній лівій при вільній правій. Однак дослідивши відео з камер спостереження м. Бориспіль, під час патрулювання центральної вул. Київський Шлях було зафіксовано в напрямку м. Харкова рух двох транспортних засобів, а саме автомобіль жовтого кольору і автомобіль Позивача. Враховуючи той факт, що подія відбувалась о 01 годині ночі, інтенсивність руху була мінімальною, однак ОСОБА_1 після дослідженні відео доказів був не згодний з його правопорушенням, та намагався уникнути відповідальності. Факт вчинення адміністративного правопорушення також підтверджується рапортом інспектора роти №2 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Лейтенанта поліції Донцова А.А. З цих підстав представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч.1, 3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Встановлено, що інспектором взводу №1 роти №2 Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Шевченком М.С. 22.04.2020 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №678404 (а.с.10).

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

З постанови слідує, що 19 квітня 2020 року о 01 год. 25 хв., в м. Бориспіль по вул. Київський Шлях 2, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Lexus IS 200t, д.н.з. НОМЕР_1 , на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на крайню ліву смугу для руху при вільній правій, не маючи при цьому наміру повороту ліворуч чи розвороту, чим порушив пункт правил 11.2, 11.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою серії ДПО18 №678404 від 22.04.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).

Частина другою статті 122 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).

Згідно з положеннями пункту 11.2 ПДР України, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Пунктом 11.5 ПДР України встановлено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо допустимості доказів, у вигляді відеозаписів з відеореєстратора службового автомобіля, камер спостереження та портативного відеореєстратора слід зазначити наступне.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають Функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку».

Вищезазначені положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

В даному випадку відеозаписи є фіксацією оскаржуваної події, яка дозволить встановити та дослідити обставини справи, а також прийняти справедливе та законне рішення щодо винесення оскаржуваної постанови. Тому вказані відеозаписи є допустимими згідно норм КУпАП та КАС України.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови, які виразились у незазначені інспектором в постанові від 22.04.2020 року, відомостей про такий технічний засіб як реєстратор чи автомобільна система, його назву, модель та ідентифікуючи ознаки та незазначені технічний засіб, за допомогою якого було зафіксовано відеозапис на перехресті вулиці Київський Шлях та Броварської, не повинні сприйматися як безумовні підстави для визнання неналежності доказів, та як висновок протиправності спірного рішення і, як наслідок, його скасування.

Відтак, доводи відповідача в цій частині судом відхиляються за необґрунтованістю.

У відповідності до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в порушенні ним п.п. 11.2, 11.5 ПДР України, відповідачем до відзиву на адміністративний позов було долучено відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля, відео з камери спостереження, встановленої на перехресті вул. Київський Шлях та вул. Броварська, відео з нагрудної камери поліцейського (а.с.32) та рапорт лейтенанта поліції Донцова А.А. (а.с.33). Однак, слід зазначити, що такі відеозаписи не можуть бути належними доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушення п.п.11.2,11.5 ПДР України та не підтверджують його рух транспортним засобом крайньою лівою полосою, з наступних підстав.

З відеозапису із реєстратора, що знаходився у службовому автомобілі вбачається, що патрульний автомобіль рухався вулицею Київський Шлях у м. Бориспіль в напрямку м. Києва, зустрічною полосою, відносно руху патрульного автомобіля, рухався транспортний засіб, ймовірно з порушенням правил дорожнього руху. Однак, з моменту, як транспортний засіб, що рухався на зустріч патрульному автомобілю з`явився на відеозаписі та зник з кадру, як модель транспортного засобу так і його номерний знак ідентифікувати не можливо, оскільки з даних відеозапису видно лише світло фар зустрічного автомобіля. Після цього, патрульний автомобіль здійснює розворот через суцільну лінію розмітки та почав рухатися у зворотному напрямку в якому рухався зустрічний транспортний засіб. При цьому, важливою обставиною є те, що з моменту, коли зустрічний транспортний засіб зникає з кадру відеозапису до моменту, коли патрульний автомобіль здійснив розворот в напрямку руху зустрічного автомобіля, минуло близько 7 (семи) секунд. Коли патрульний автомобіль почав рухатися у зворотному напрямку, автомобіль, що з`явився та рухався у них попереду зник з відеозапису і лише через якийсь проміжок часу на відеозаписі з`являється транспортний засіб, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , та був зупинений інспектором патрульної поліції.

З цього можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що в момент, коли з`являється зустрічний автомобіль на відеозаписі з реєстратора патрульного автомобіля та до моменту коли цей автомобіль зник з кадру запису, ні його номерний знай ні модель автомобіля ідентифікувати не можливо. В подальшому, автомобіль зникає з відеозапису під час здійснення патрульним автомобілем розвороту. Після такого розвороту патрульного автомобіля та руху в протилежному напрямку, транспортний засіб, який вже знаходиться у них попереду, знову зникає із відеозапису. В кожному із випадків, не можливо ідентифікувати транспортний засіб та його номерний знак.

Також, досліджуючи відео з камери відеонагляду встановленої на перехресті вул. Київський Шлях та вул. Броварська встановлено, що дійсно, відеозапис містить дані про проїзд перехрестя транспортним засобом. Однак запис настільки низької якості, що не можливо ідентифікувати номерний знак автомобіля, марку та модель.

Отже, посилання інспектора поліції на те, що даний відеозапис містить дані про те, що саме транспортний засіб Lexus IS 200t, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух крайньою лівою полосою, не відповідає дійсності та не підтверджується цим доказом, оскільки останній не містить будь-яких даних про ідентифікацію транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , а тому не є належним доказом у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України.

Відеозапис з нагрудного реєстратора, тобто портативного відеореєстратора, не містить будь-яких фактичних даних про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, оскільки на такому записі міститься лише розмова між позивачем та інспекторами поліції, які вже зупинили транспортний засіб «Lexus» д.н.з. НОМЕР_1 , і портативні відеореєстратори інспекторів поліції були увімкнуті після зупинки даного автомобіля, а тому жодного доказового значення для встановлення обставин справи та предмету доказування, такий запис не має.

Крім того, на підтвердження вини ОСОБА_1 в порушенні ним п. 11.2, 11.5 ПДР України, відповідачем до відзиву на адміністративний позов було долучено рапорт інспектора роти №2 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області лейтенанта поліції Донцова А.А. Проте, слід зазначити наступне, що Касаційний адміністративний суду ВС, розглядаючи справу № 524/5741/16-а, дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Будь-яких інших належних, допустимих і достовірних доказів відповідачем не надано і посилань на їх наявність не наведено.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог пунктів 1-3 ч.1 ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП, передбачено обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними доказами правомірність прийнятої ним постанови та порушення позивачем вимог ПДР України, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №678404 від 22.04.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст. ст. 247, 288, 293 КУпАП, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 286 КАС України, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 74-77, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №2 Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Шевченка Миколи Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову ДПО18 №678404 від 22.04.2020 року про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122 КпАП України у відношенні ОСОБА_1 - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Чирка С.С.