Справа № 640/8069/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8069/19 Суддя першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Північного офісу Держаудитслужби до Державного науково-виробничого підприємства «Захід» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року Північний офіс Держаудитслужби (далі - Позивач, Північний офіс) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного науково-виробничого підприємства «Захід» (далі - Відповідач, ДНВП «Захід») про стягнення на користь державного бюджету завданих збитків на суму 425,15 тис. грн..

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом суб`єкт господарювання зобов`язаний відраховувати частину орендної плати до бюджету за передачу в оренду належного державі майна, яке перебуває у нього на оперативному управління або у господарському віданні. Разом з тим, оскільки у межах даного спору загальна площа майна, переданого в оренду одному суб`єкту, складає менше 200 квадратних метрів, а об`єктом оренди виступав не цілісний майновий комплекс, то підстави для перерахунку 30% отриманої орендної плати до бюджету відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що чинним законодавством передбачені випадки, коли орендодавцем державного майна може бути підприємство або держава в особі органів Фонду державного майна України. Всупереч положень ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 5.5 Статуту ДНВП «Захід» Відповідач одноосібно укладав договори оренди нежитлових приміщень без погодження з Фондом державного майна України. Наголошує, що всупереч вимог чинного законодавства підприємство отримувало 100% орендної плати, не здійснюючи перерахування 30% до державного бюджету.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.09.2020 року, яке було відкладено на 18.11.2020 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ДНВП «Захід» просить відмовити в її задоволенні. Свою позицію обґрунтовує тим, що площа передані в оренду іншим особам об`єктів нерухомого майна складає менше 200 квадратних метрів щодо кожного договору, а жоден із таких об`єктів не є цілісним майновим комплексом. Крім того, підкреслює, що неодноразово звертався до Фонду державного майна України та Департаменту комунальної власності міста Києва щодо надання роз`яснень з питань укладення договорів оренди, однак останні рекомендували підприємству співпрацювати одне з одним.

У судовому засіданні представники Відповідача наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув, направивши до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників Відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Північним офісом з метою перевірки дотримання законодавства, відповідно до п. 1.3.3.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2018 року, на підставі направлень на проведення ревізії від 08.11.2018 року № 1609, № 1610 та від 03.12.2018 року № 1731, виданих начальником Північного офісу Карабановим О.В., ревізійною групою у складі: начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг Північного офісу Держаудитслужби Кулішової Л.В (з 03.12.2018 року по 07.12.2018 року та з 20.12.2018 року по 21.12.2018 року), головного державного аудитора Мамчука О.О. (з 12.11.2018 року по 21.12.2018 року) та головного державного фінансового інспектора Ільченка М.В. (з 12.11.2018 року по 19.11.2018 року) проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДНВП «Захід» за період з 01.01.2015 року по 31.10.2018 року. Висновки контролюючого заходу зафіксовані в акті від 22.12.2018 року № 08-30/846 (а.с. 16-45).

У ході ревізії Північним офісом було встановлено, що ДНВП «Захід» засноване на державній власності і згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.12.1998 року № 1012-р та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 15.04.1999 року № 556 перебуває у сфері управління Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.08.2011 року № 1403 «Про реорганізацію державних підприємств, переданих до сфери управління Київської міської державної адміністрації» підприємство реорганізовано шляхом приєднання до ДНВП «Захід» 6-ти державних підприємств, що знаходяться у сфері управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

ДНВП «Захід» є отримувачем коштів місцевого бюджету за бюджетною програмою «Завершення діяльності та повної ліквідації ДНВП «Захід» за загальним фондом бюджету міста Києва по КТКВ 250404 «Інші видатки» (КПКВ 5118600 з 01.01.2017 року) через головного розпорядника бюджетних коштів - Департамент промисловості та розвитку підприємництва КМДА.

Основним видом діяльності періоді, що перевірявся, було надання в оренду нерухомого майна, балансоутримувачем якого є ДНВП «Захід».

Також в акті зафіксовано, що у періоді, що підлягав ревізії, діяли 13 договорів оренди майна, укладені орендодавцем (ДНВП «Захід») в особі Гончаренка О.Б. , директора підприємства, з 12-тю орендарями, предметом яких у всіх випадках була передача орендодавцем в строкове платне користування орендарям об`єктів нерухомого майна, яке перебуває на балансі ДНВП «Захід». Загальний обсяг орендованих площ, переданих орендарям в орендне користування, становив 1296,08 кв. метрів.

Судом першої інстанції зі змісту акту ревізії також встановлено, що станом на 31.10.2018 року нарахування орендної плати проводиться по 6-ти договорах оренди, що складає 698 кв. метрів, а по 6-ти суб`єктам господарювання нарахування орендної плати не проводиться у зв`язку з розірванням/припиненням дії договорів оренди.

Об`єктом оренди у всіх випадках є майно, яке є згідно п. 5.2 Статуту ДНВП «Захід» є державною власністю і закріплене за підприємством на праві господарського відання.

В акті також зафіксовано, що ДНВП «Захід» одноосібно укладало договори оренди про передачу у строкове користування нежитлових приміщень без погодження з Фондом державного майна України або його регіональним відділенням, чим порушено ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 5.5. Статуту підприємства.

Крім того, у ході перевірки правильності визначення розміру орендної плати у розрізі договорів оренди та об`єктів оренди встановлено, що у всіх випадках при укладенні договорів оренди та визначенні орендної плати не проведено незалежну оцінку вартості об`єкта оренди, чим порушено вимоги статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно відомостей перевірки у всіх випадках укладені договори оренди не відповідають вимогам типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна від 23.08.2000 року №1774, та не містять всіх істотних умов договору визначених ч.1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема, відсутні умови об`єкту оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), страхування майна, не визначені пропорції розподілу орендної плати (спрямування частки (%) орендної плати до державного бюджету та державному підприємству, на балансі якого перебуває це майно), що суперечить вимогам Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786.

Орендна плата за користування майном за укладеними договорами надходить на рахунок ДНВП «Захід» у розмірі 100%.

Як зазначив суд першої інстанції, ревізією первинних документів, даних аналітичного обліку, рахунків на оплату та банківських виписок, встановлено, що доходи від оренди за укладеними договорами оренди у розрізі орендарів в ревізійному періоді склали: ФОП ОСОБА_2 - орендна плата - 49,7 тис.грн; ФОП ОСОБА_3 - орендна плата - 10,4 тис.грн; ТОВ «Метиз Групп» - орендна плата - 10,5 тис.грн; ФОП ОСОБА_4 - орендна плата - 17,6 тис.грн; Громадська організація інвалідів «Всеукраїнська асоціація працездатних інвалідів» - орендна плата - 29,7 тис.грн; ФОП ОСОБА_5 - орендна плата - 5,5 тис.грн; ТОВ «Кватро» - орендна плата - 29,3 тис.грн; ФОП ОСОБА_6 - орендна плата - 23,4 тис.грн; ТОВ «НВК «ЮВІТ XXI» - орендна плата - 123,9 тис.грн; ТОВ «Каміон» реорганізовано ТОВ «ВП «Мануфактура» - орендна плата - 32,8 тис.грн; ФОП ОСОБА_7 - орендна плата - 137,9 тис.грн; ПП ОСОБА_8 - орендна плата - 60,2 тис.грн.

Протягом всього періоду, що був об`єктом ревізії, частка надходжень від орендної плати до державного бюджету не перераховувалась, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.15, п. 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786.

З урахуванням наведеного у висновках акта перевірки Позивачем зазначено про не перерахування ДНВП «Захід» до державного бюджету належної частки орендної плати (за даними обліку Відповідача) в порушення п. 15, п. 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, державним бюджетом недоотримано належних надходжень на загальну суму 339,86 тис.грн (в тому числі за попередні періоди станом на початок ревізійного періоду - 158,33 тис.грн, термін виникнення якої понад 3 роки), за 2015 рік - 36,57 тис.грн, за 2016 рік - 43,68 тис.грн, за 2017 рік - 50,95 тис.грн, за 9 місяців 2018 року - 50,34 тис.грн) (за даними обліку ДНВП «Захід»). Крім того, в порушення п. 13 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 та умов укладених договорів протягом періоду ревізії орендна плата не корегувалась на індекс інфляції, що призвело до недоотримання ДНВП «Захід» належних надходжень від оренди на загальну суму 141,03 тис.грн (з ПДВ) та відповідно державним бюджетом недоотримано належних надходжень на загальну суму 85,29 тис.грн (без ПДВ).

З метою усунення виявлених ревізією порушень на адресу ДНВП «Захід» Північним офісом направлено лист-вимогу про усунення порушень та притягнення винних осіб до відповідальності від 09.01.2019 року № 26-08-14-14/209-2019 (а.с. 46-47).

Листом від 12.02.2019 року № 938 (вх. 14-446-2019 від 12.02.2019 року) Відповідач повідомив Позивача про направлення на адресу орендарів листів щодо відшкодування недоотриманої орендної плати у зв`язку з непроведенням корегування орендної плати на індекс інфляції та рахунків на суми недоотриманої орендної плати (а.с. 67-69).

Враховуючи, що ДНВП «Захід» не виконано вимоги органу державного фінансового контролю у повному обсязі та не забезпечено відшкодування встановлених перевіркою порушень Північний офіс звернувся до суду із даним позовом, наголошуючи, що Відповідачем не здійснено заходи щодо перерахування належних платежів до державного бюджету (30% від обсягу отриманої орендної плати за оренду державного майна) в сумі 425,15 тис. грн.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 2, 10, 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон про фінансовий контроль), ст. ст. 4, 5, 6, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон про оренду), а також Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (далі - Методика), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів передачі підприємством в оренду цілісного майнового комплексу або нерухомого майна, площею більше 200 кв. м одному орендарю.

З такою позицією суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону про фінансовий контролю головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року № 43 (далі - Положення №43), визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно п. 7 Положення №43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до пункту 6 Положення №43 6. Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (пункт 16); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (пункт 23).

Крім того, Положенням №499 установлено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Приписи п.п. 7, 8, 10 ч. 1 ст. 10 Закону надають органам державного фінансового контролю право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Частиною 2 статті 15 цього ж Закону визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, а також у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, підставою звернення до суду із вказаним позовом стало те, що ДНВП «Захід», в порушення вимог Закону про оренду і Методики не перераховувалися 30% орендної плати до державного бюджету, що призвело до недоотримання бюджетом надходжень на загальну суму 425,15 тис. грн.

Закон про оренду, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, покликаний забезпечити підвищення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам та згідно ст. 1 регулював організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Об`єктами оренди за вказаним Законом були, зокрема:

- цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс;

- нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств (ч. 1 ст. 4).

Відповідно до ст. 5 Закону про оренду орендодавцями є:

- Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам;

- органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності;

- державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні;

- підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Отже, за визначеним Законом про оренду правилом, орендодавцями щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, є підприємство, установа та організація, якій таке майно передано, зокрема, на праві господарського відання.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону про оренду у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Приписи ч. 3 ст. 9 Закону про оренду визначають, що орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Органи, уповноважені управляти майном, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, розглядають подані матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після надходження матеріалів повідомляють підприємство про своє рішення (надання дозволу щодо укладення договору оренди або відмову). При розгляді матеріалів щодо передачі в оренду нерухомого майна можуть враховуватися пропозиції місцевої державної адміністрації, відповідного органу місцевого самоврядування щодо розміщення бюджетних установ і організацій.

У разі наявності пропозиції місцевої державної адміністрації, відповідного органу місцевого самоврядування щодо розміщення бюджетних установ і організацій органи, уповноважені управляти майном, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, можуть у цей же термін запропонувати підприємству, заснованому на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією.

Якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

У разі, коли підприємство не погоджується з пропозицією укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, органи, уповноважені управляти майном, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, можуть без згоди підприємства укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією.

Указаним положенням ст. 9 Закону про оренду кореспондує положення п. 5.5 Статуту ДНВП «Захід», за яким підприємство має право за згодою власника або уповноваженого ним органу здавати в оренду належні йому будинки, споруди, приміщення, устаткування та інші матеріальні цінності. При цьому законодавець не включив застереження щодо відсутності необхідності погодження умов договору оренди державного майна у випадках наміру передати у оренду нерухоме майно, площею менше 200 кв. м та яке є цілісним майновим комплексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону про оренду орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до абзаців 1-2 пункту 2 Методики розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем.

У разі коли орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, установа, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абзаці другому статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Формула визначення орендної плати у випадку оренди нерухомого майна закріплена у п. 8 Методики.

Приписи п. 17 Методики визначають, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується:

- за цілісні майнові комплекси державних підприємств - до державного бюджету;

- за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2019 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно;

- за майно, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації), - до державного бюджету. Якщо господарське товариство, створене у процесі приватизації (корпоратизації), утримує об`єкти житлового фонду, що не ввійшли до його статутного фонду, - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків господарському товариству.

При цьому, цим же пунктом передбачено, що у разі коли орендодавцем майна є державне підприємство, організація, крім підприємств, установ та організацій, які перебувають у віданні Національної академії наук, а також підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури (на період до 31 грудня 2019 р.), та державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, майно якого передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні, орендна плата спрямовується:

- за окреме індивідуально визначене майно підприємства, організації (крім нерухомого) - підприємству, організації;

- за цілісний майновий комплекс структурного підрозділу підприємства, організації, нерухоме майно - 70 відсотків орендної плати підприємству, організації, 30 відсотків - до державного бюджету.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець окремо врегульовує питання розподілу орендної плати у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, та у разі коли орендодавцем майна є державне підприємство, організація.

Поряд з цим, у згаданому пункті 17 Методики закріплено, що у разі коли орендодавцем майна є державне підприємство орендна плата спрямовується 70 відсотків орендної плати підприємству, організації, 30 відсотків - до державного бюджету за:

- цілісний майновий комплекс структурного підрозділу підприємства, організації;

- нерухоме майно.

Отже, положеннями Методики передбачено спрямування орендної плати у пропорції 70/30 не лише у випадку, коли орендодавцем є Фонд державного майна України, його регіональне відділення чи представництво, а й у випадку, коли орендодавцем є державне підприємство. І такий розподіл не залежить від площі переданого в оренду нерухомого майна та наявності у нього ознак цілісного майнового комплексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у межах спірних правовідносин орендодавцем нерухомого майна виступало ДНВП «Захід», оскільки площі приміщень не перевищували 200 кв. м на одне підприємство, установу, організацію. Викладене також не заперечується і Відповідачем. Крім того, за наслідками виконання умов укладених договорів оренди всі 100% перерахованих за користуванням нерухомим майном коштів залишалися на рахунках ДНВП «Захід», що також Відповідачем не спростовується.

З урахуванням наведеного за відсутності у ДНВП «Захід» заперечень щодо розрахованої Північним офісом суми недоотриманої державним бюджетом орендної плати за користування державним нерухомим майном, а також з огляду на законодавче закріплення необхідності спрямування 30% такої плати до державного бюджету, судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача на користь державного бюджету України завданих збитків на суму 425,15 тис. грн..

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для спрямування орендної плати державного нерухомого майна незалежно від його розміру та належності до цілісного майнового комплексу, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного науково-виробничого підприємства «Захід» (03142, м. Київ, вул. Академіка Вернадського, 38, ) на користь Державного бюджету України завдані збитки на загальну суму 425,15 тисяч гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 18» листопада 2020 року.