Справа № 140/3190/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3190/20 пров. № А/857/11327/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Іщук Л.П.,

секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Смокович В.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 12 год. 42 хв. 23 липня 2020 року у справі №140/3190/20 за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

10.03.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області, просив визнати протиправною бездіяльності Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області при прийнятті рішення №2-33/69 вiд 26 листопада 2019 року «Пpo poзгляд зaяви житeля ceлa Зaлаззя ОСОБА_1 щодо внесення змін до Генерального плану забудови села Залаззя»; зобов`язати на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області прийняти рішення на користь позивача на підставі заяви № 38 від 21 лютого 2017 року про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя на підставі рішення № 18/4Б від 28 червня 2004 року про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та будівельного паспорта за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду; визнати протиправним і скасувати рішення Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області №2-33/69 вiд 26 листопада 2019 року «Пpo poзгляд зaяви житeля ceлa Зaлаззя ОСОБА_1 щодо внесення змін до Генерального плану забудови села Залаззя», визнати нечинним і скасувати рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року № 38/3 «Про затвердження Генерального плану поєднаного з детальним планом села Залаззя».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області при прийнятті рішення №2-33/69 вiд 26 листопада 2019 року «Пpo poзгляд зaяви житeля ceлa Зaлаззя ОСОБА_1 щодо внесення змін до Генерального плану забудови села Залаззя»; визнано протиправним і скасовано рішення Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області №2-33/69 вiд 26 листопада 2019 року «Пpo poзгляд зaяви житeля ceлa Зaлаззя ОСОБА_1 щодо внесення змін до Генерального плану забудови села Залаззя»; визнано нечинним і скасовано рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року № 38/3 «Про затвердження Генерального плану поєднаного з детальним планом села Залаззя»; зобов`язано Любешівську селищну раду Любешівського району Волинської області повторно розглянути на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради заяву ОСОБА_1 № 38 від 21 лютого 2017 року про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя із врахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що детальний план території є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому. Суд першої інстанції вказав, що чинним законодавством чітко визначено процедуру та умови для проведення зміни цільового призначення земельних ділянок, розроблення та затвердження детального плану території. Суд першої інстанції зазначив, що позивач, як член територіальної громади, ініціював перед уповноваженим регуляторним органом питання щодо внесення змін у регуляторний акт та вказав, що на законодавчому рівні чітко визначено послідовність дій органів місцевого самоврядування, у тому числі й сільських рад, стосовно реалізації закріпленої статтею 21 Закону № 3038-VI процедури проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів, а також закріплено обов`язок такого органу щодо оприлюднення: прийнятих рішень з розроблення проектів містобудівної документації; розроблених проектів містобудівної документації; повідомлень про подання пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації; результатів розгляду пропозицій тощо. Суд першої інстанції дійшов висновку, що органом місцевого самоврядування не виконано належним чином імперативних положень Порядку №555 щодо оприлюднення відповідного повідомлення, а також не надано доказів виконання вимог пунктів 4, 10 вказаного Порядку в частині оприлюднення на офіційних веб-сайтах відповідних органів місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Любешівська селищна рада Любешівського району Волинської області подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що селищна рада не може розглянути заяву, оригінал якої не подано у встановленому порядку на розгляд органу місцевого самоврядування. Скаржник вказує, що відповідачем дотримано норми законодавства при внесенні змін до Генерального плану, та що суд першої інстанції при скасуванні рішення від 01.04.2015 №38/3 не міг втручатися у права та свободи інших жителів села. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, рішенням Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області №18/4Б від 28 червня 2004 року ОСОБА_1 виділено, як забудовнику, земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку, площею 0,25 га в АДРЕСА_1 (а.с.48).

На виконання вищевказаного рішення Любешівським комунальним госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним підприємством Любешівського району Волинської області у 2005 році розроблена проектно-кошторисна документація на будівництво житлового будинку, тобто виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки (а.с.47-53).

Згідно із виготовленою технічною документацією на забудову житлового будинку, архітектором Любешівського району погоджено акт про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку від 06 квітня 2005 року (а.с.50).

На вказаній земельній ділянці протягом 2006-2016 років позивач побудував житловий будинок та інші господарські споруди.

Рішенням Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області №38/3 від 01 квітня 2015 року затверджено містобудівну документацію «Генеральний план с.Залаззя Любешівського району Волинської області» розроблений ДП «ДІПРОМІСТО» м.Луцька (а.с.44).

Відповідно до Генерального плану с.Залаззя, затвердженого рішенням Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області №38/3 від 01 квітня 2015 року, на земельній ділянці, раніше виділеній позивачу, заплановано інший об`єкт будівництва №50 «магазин» (а.с.45).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку» рішенням сесії Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області №15/13 від 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2500 кв.м під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.46).

Рішенням Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області №10/21 від 27 листопада 2017 року скасовано рішення №18/4Б від 28 червня 2004 року «Про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку». Мотивами для скасування визначено: порушення сільською радою статті 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.116).

ДП «Центр державного земельного кадастру» листом повідомив ОСОБА_1 про неможливість розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 , на підставі рішення Залаззівської сільської ради від 25 грудня 2016 року №15/13, оскільки місце даної земельної ділянки по затвердженому 01 квітня 2015 року Генеральному плану села запроектоване під об`єкт «магазин».

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Залаззівську сільську раду із заявою про внесення змін до Генерального плану забудови села на підставі рішення № 18/4Б від 28 червня 2004 року про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та будівельного паспорта за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що на даний час на цій земельній ділянці уже збудований житловий будинок, який готовий до здачі в експлуатацію та інші господарські будівлі. Заяву просив розглядати у його присутності для можливості надання оригіналів документів (а.с.12).

Залаззівська сільська рада Любешівського району Волинської області 05 березня 2017 року за результатами розгляду заяви позивача від 21 лютого 2017 року прийняла рішення №17/23 «Про розробку містобудівної документації «Детальний план території орієнтовною площею 0,25 га в АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням Залаззівська сільська рада вирішила розробити містобудівну документацію «Детальний план території» земельної ділянки в районі АДРЕСА_2 ; виконавчий комітет сільської ради визначено замовником; замовника зобов`язано забезпечити проведення громадських слухань, погодження містобудівної документації згідно із чинним законодавством; звернутись до начальника відділу містобудування та архітектури районної державної адміністрації щодо визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації; виготовлену та погоджену містобудівну документацію подати на затвердження сільської ради.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі №140/2333/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року (а.с.13-21) дії Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області при прийнятті рішення №17/23 від 05 березня 2017 року «Про розробку містобудівної документації» Детальний план території орієнтованою площею 0,25 га в АДРЕСА_2 » визнано протиправними; рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області №17/23 від 05 березня 2017 року «Про розробку містобудівної документації» Детальний план території орієнтованою площею 0,25 га в АДРЕСА_2 » визнано протиправним і скасовано; зобов`язано Любешівську селищну раду Любешівського району Волинської області повторно розглянути на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради заяву ОСОБА_1 від 21 лютого 2017 року №38 про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя.

26.11.2019 Любешівська селищна рада Любешівського району Волинської області прийняла рішення №2-33/69 «Пpo poзгляд зaяви житeля села Залаззя гp. ОСОБА_2 щoдo внeceння змiн до Генерального плану забудови села Залаззя», яким відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до Генерального плану забудови села Залаззя.

В рішенні вказано, що таке пpийнято нa виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 №857/8659/19, нa пiдcтaвi зaяви житeля с.Залаззя гp. ОСОБА_2 щoдo внeceння змiн до генерального плану забудови с.Залаззя.

Вважаючи, що Любешівською селищною радою Любешівського району Волинської області допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви від 21.02.2017 №38, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) пунктом 42 частини 1 статті 26 якого встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Статтею 12 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 № 2780-XII (далі - Закон № 2780-XII) встановлено, що до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Місцеві ради вирішують інші питання у сфері містобудування відповідно до закону, а також можуть делегувати вирішення питань, що належать до їх компетенції, своїм виконавчим органам або відповідним місцевим державним адміністраціям.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема: визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; здійснення контролю у сфері містобудування.

Частиною 1 статті 16 Закону № 3038-VI встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад. Оновлення містобудівної документації передбачає, зокрема, приведення містобудівної документації у відповідність із вимогами законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до положень статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років.

Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

Частиною 1 статті 21 Закону № 3038-VI встановлено, що розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій підлягають громадському обговоренню.

Відповідно до частини 3 статті 21 Закону № 3038-VI замовники містобудівної документації зобов`язані забезпечити: 1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення; 2) оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу «Охорона навколишнього природного середовища» або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості; 3) реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні; 4) проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні; 5) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію; 6) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні.

Оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проектів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику містобудівної документації (частина 4 статті 21 Закону № 3038-VI).

Механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій визначений Порядком проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 555 (далі - Порядок №555).

Пунктом 6 Порядку №555 встановлено, що оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проектів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику у строк, визначений замовником містобудівної документації.

Відповідно до пункту 10 Порядку №555 особи, які забезпечують проведення робіт щодо розгляду пропозицій громадськості, повідомляють через засоби масової інформації, що поширюються на відповідній території, та офіційний веб-сайт замовника містобудівної документації про поштову адресу та електронну адресу для подання письмових пропозицій.

Згідно з пунктом 17 Порядку №555 затвердження містобудівної документації без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється. Матеріали щодо розгляду пропозицій громадськості є невід`ємною складовою зазначеної документації.

Таким чином, з аналізу зазначених вище законодавчих норм вбачається, що на законодавчому рівні чітко визначено послідовність дій органів місцевого самоврядування, у тому числі й сільських рад, стосовно реалізації закріпленої статтею 21 Закону №3038-VI процедури проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів, а також закріплено обов`язок такого органу щодо оприлюднення: прийнятих рішень з розроблення проектів містобудівної документації; розроблених проектів містобудівної документації; повідомлень про подання пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації; результатів розгляду пропозицій тощо.

Таке оприлюднення має здійснюватися саме шляхом опублікування в засобах масової інформації, які поширюються на відповідній території, а також шляхом розміщення таких рішень на офіційних веб-сайтах відповідних органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290, рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Згідно з пунктом 5.2 вказаного Порядку необхідність та параметри внесення змін до містобудівної документації обґрунтовуються відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури.

Внесення змін до містобудівної документації чи окремих її розділів здійснюється шляхом розроблення проекту змін до такої містобудівної документації, який після затвердження стає її невід`ємною частиною (пункт 5.3 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку).

Так, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі №140/2333/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, встановлено, що зміст рішення Залаззівської сільська рада Любешівського району Волинської області від 05.03.2017 №17/23 «Про розробку містобудівної документації «Детальний план території» орієнтованою площею 0,25 га в АДРЕСА_2 не відповідає суті порушених позивачем у заяві від 21.02.2017 вимог.

У вказаній справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач у своїй заяві від 21.02.2017 просив Залаззівську сільську раду Любешівського району Волинської області внести зміни до Генерального плану забудови села Залаззя, в частині підтвердження цільового призначення земельної ділянки, наданої йому для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. В той час, як відповідач у рішенні від 05.03.2017 №17/23 надав дозвіл позивачу на розробку містобудівної документації «Детальний план території» орієнтованою площею 0, 25 га в АДРЕСА_2 , тобто відповідач прийняв рішення з питання, яке не порушувалося позивачем у заяві від 21.02.2017. При цьому, питання викладене позивачем у заяві від 21.02.2017 по суті відповідачем розглянуто не було.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що Залаззівською сільською радою Любешівського району Волинської області заява позивача від 21.02.2017 щодо внесення змін до Генерального плану забудови села Залаззя по суті розглянута не була, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії є такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправними дій Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області при прийнятті рішення №17/23 від 05.03.2017 «Про розробку містобудівної документації «Детальний план території» орієнтованою площею 0,25 га в АДРЕСА_2 , визнання протиправним та скасування рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області №17/23 від 05.03.2017 «Про розробку містобудівної документації «Детальний план території» орієнтованою площею 0,25 га в АДРЕСА_2 та зобов`язання Любешівську селищну раду Любешівського району Волинської області повторно розглянути на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради заяву ОСОБА_1 від 21.02.2017 №38 про внесення змін до Генерального плану забудови села Залаззя.

Проте, нa виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 №857/8659/19, та нa пiдcтaвi зaяви житeля с.Залаззя гp. ОСОБА_3 , 26.11.2019 Любешівська селищна рада Любешівського району Волинської області прийняла рішення №2-33/69 «Пpo poзгляд зaяви житeля села Залаззя гp. ОСОБА_2 щoдo внeceння змiн до Генерального плану забудови села Залаззя», яким відмовлено позивачу у внесенні змін до Генерального плану забудови села Залаззя.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Європейський Суд з прав людини, практика якого в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» підлягає застосуванню судами разом з Конвенцією як джерело права, у пунктах 70-71 рішення у справі «Рисовський проти України» (29979/04), аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, зобов`язано Любешівську селищну раду Любешівського району Волинської області повторно розглянути на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради заяву ОСОБА_1 від 21.02.2017 №38, то таке питання щодо внесення змін до Генерального плану забудови села Залаззя повинно розглядатись відповідачем з дотриманням вимог статті 21 Закону № 3038-VI, положень Порядку №555 та Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, тоді як відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено дотримання встановленої процедури громадських слухань та прийняття відповідного рішення.

Слід зауважити, що до компетенції суду не входить вирішення питання про зобов`язання колегіального органу приймати на сесії конкретне рішення щодо внесення змін в Генеральний план села Залаззя, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування, не може приймати замість таких рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б вказували на вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень,

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач як орган місцевого самоврядування, відповідальний за розробку та затвердження містобудівної документації (змін до такої), повинен діяти з дотриманням принципів належного урядування та забезпечувати збалансований підхід до як до громадських, так і до публічних інтересів. До цього ж, процедура громадського обговорення є попередженням порушення важливих інтересів різних груп та осіб і забезпечує їх виявлення та врахування під час прийняття рішень у сфері містобудування. Врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації є результатом двостороннього процесу. Право громадськості брати участь в обговоренні проектів містобудівної документації було б ілюзорним, якщо б в інших учасників містобудівних правовідносин не було обов`язку враховувати ці пропозиції.

З врахуванням вказаного, оскільки в межах спірних правовідносин порушення процедури прийняття відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення №2-33/69 від 26 листопада 2019 року, безпосередньо вплинуло на зміст прийнятого рішення, а відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено дотримання законодавчо встановленої процедури розгляду заяви позивача від 21.02.2017 №38, зважаючи на конституційне повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, а також на обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а заяву позивача слід розглянути повторно на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради.

Щодо позовної вимоги про визнати нечинним і скасувати рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року №38/3 «Про затвердження Генерального плану поєднаного з детальним планом села Залаззя», то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Аналіз положень статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозволяє стверджувати, що генеральний план населеного пункту містить правові приписи нормативного характеру, які розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (частина 1 статті 25 Закону №3038-VI).

Отже, затверджуючи своїм рішенням містобудівну документацію щодо генерального плану населеного пункту місцева рада формує обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, тобто здійснює нормативне регулювання відповідних відносин.

У зв`язку із наведеним, рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року №38/3 є нормативно-правовим актом, що враховано судом першої інстанції при прийнятті позовної заяви до розгляду.

Водночас, особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень встановлено положеннями статтей 264-265 КАС України.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року (справа №450/1236/17) для оскарження нормативно-правових актів органу місцевого самоврядування передбачена інша процедура, ніж та, що передбачена для оскарження актів індивідуальної дії. Недотримання встановленого законом спеціального порядку розгляду спорів про визнання нечинним нормативно-правого акта є істотним порушенням процесуального права, який впливає на права та інтереси інших осіб, на яких поширюється дія нормативно-правового акта.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що визнаючи нечинним і скасовуючи рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року № 38/3 «Про затвердження Генерального плану поєднаного з детальним планом села Залаззя», суд першої інстанції не надав правової оцінки вказаному рішенню як нормативно-правовому акту, що мало наслідком порушення прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків осіб, які не були залучені до участі у справі та не повідомленні про вимоги позивача щодо оскаржуваного акта.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що з метою дотримання справедливого балансу приватних та публічних інтересів, для ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки у генеральному плані населеного пункту встановлюється режим забудови територій, враховуючи, що план зонування території та детальний план розробляються на основі генерального плану, тому за встановлених обставин справи слід визнати нечинним і скасувати рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року № 38/3 «Про затвердження Генерального плану поєднаного з детальним планом села Залаззя» лише в частині спірної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо покликань скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 162/436/17, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд касаційної інстанції надаючи правову оцінку правомірності відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про внесення змін до Генерального плану с. Залаззя Любешівського району Волинської області, затвердженого у 2016-2017 роках, вказав на передчасність таких вимог, а не на їх безпідставність.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, рішення суду першої інстанції в цій частині в силу приписів статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №140/3190/20 скасувати в частині визнання нечинним і скасування рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року № 38/3 та в цій частині позов задовольнити частково.

Визнати нечинним і скасувати рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року № 38/3 «Про затвердження Генерального плану поєднаного з детальним планом села Залаззя» в частині земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині щодо визнання нечинним та скасування рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 01 квітня 2015 року № 38/3 - відмовити.

В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №140/3190/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
Л. П. Іщук
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 18.11.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України