Справа № 460/4941/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2020 року м. Рівне №460/4941/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:

1. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 25.06.2019, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 133 167,17грн.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 25.06.2019, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 133 167,17грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що п. 1 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2019 № 125, майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Однак, на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу, встановив, що відповідачем не виплачено у повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період служби, а в деякий період і взагалі не здійснював нарахування індексації грошового забезпечення. Враховуючи зазначені обставини, позивач звернувся до відповідача та просив виплатити індексацію його грошового забезпечення за відповідний період. Проте, відповідач зазначив, що відсутні законні підстави здійснювати виплату. Відтак з мотивів наведених у позові, позивач просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що як вбачається з матеріалів позовної заяви, наявних карток особового рахунку військовослужбовця можливо встановити, що індексація з грудня 2018 нараховувалась та виплачувалась із застосуванням базового місяця березень 2018 року. Таким чином, за період з 01.12.2018 по 25.06.2019 відповідач нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення, а тому такі його дії за вказаний період у спірних правовідносинах не можуть бути оцінені судом як протиправні, відповідно і позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. При цьому, вказав, що згідно проведеного розрахунку величина приросту індексу споживчих цін у лютому 2018 року становила 241,70%, а сума нарахованої індексації - 4258,75 грн., у зв`язку з чим нарахування індексації за період з березня 2018 року здійснювалося відповідно до законодавства, проте без урахування фіксованої величини індексації у сумі 4236,45 грн., оскільки наявний у матеріалах справи розрахунок індексації за період з 01.12.2015 по 25.06.2019 не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини, позаяк несе лише інформативний характер. З наведених підстав, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

12.10.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача. У вказаній відповіді позивач зазначив, що посилання відповідача на те, що з 02.03.2018 позивачу виплачувалася індексація грошового забезпечення в повному обсязі є необґрунтованою та взагалі не може братися до уваги. Також, відповідачем не наведено жодного аргументу щодо неправильно здійсненого розрахунку суми індексації грошового забезпечення. Крім того, вказав, що відносини питання розрахунку належної суми індексації грошового забезпечення до дискреційних функцій не відноситься. Таким чином, необхідним способом відновлення порушеного права позивач є стягнення певних сум.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.1998 № 143, лейтенанта ОСОБА_1 , з 23 липня 1998 року зараховано в списки особового складу частини, на всі види забезпечення (а.с.11).

Відповідно до п.1 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2019 № 125, майора ОСОБА_1 , старшого офіцера радіовідділу приймального радіоцентру, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03 червня 2019 року №150дск з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати таким, що здав справи і посаду. Військовослужбовця 25.06.2019 виключено з списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Рівне. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 25 років 09 місяців, пільгова - 26 років 04 місяці. Майору ОСОБА_1 виплачено: одноразову грошову допомогу по звільненню в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 років безперервної військової служби в сумі 219609 грн. 38 коп.; на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.01.2019 №3дск премію за період з 01 по 21 червня 2019 року в розмірі 41% від посадового окладу в сумі 1334 грн. 55 коп. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана тривалістю 45 діб. Відповідно до абзацу четвертого пункту 14 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей провести відрахування коштів із грошового забезпечення за 26 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення, в сумі 15226 грн. 25 коп. Грошова допомога на оздоровлення виплачена в сумі 17568 грн. 75 коп. (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2019 року №56). Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 не виплачувалась. Припинено виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 22 червня 2019 року. Продовольчо-речовій службі зроблено необхідні розрахунки(а.с.12).

Відповіддю від 15.06.2020 «Про розгляд заяви» позивача звід 21.05.2020 (вхідний військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2020 № 795), відповідачем повідомлено наступне. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення проводилося Вам у відповідності Закону України „Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 „Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення та Наказам командира військової частини НОМЕР_2 . Окрім того, відповідно до вимог та норм Розділу XXXI Наказу міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Вам було здійснено виплату грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі абзацу 6, пункту 1 Наказу: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту (а.с.18).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 25.06.2019, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, останній звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII) - цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до положень ч. 1 ст.1-2 вказаного Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

В силу абз. 2 ч. 3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III).

Статтею 19 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Поняття індексації грошових доходів наведене у Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII) де зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Так, згідно із ст. 2 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст.9 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII).

У відповідності до ст. 6 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 1-1 Порядку № 1078 зазначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 5 Порядку № 10785 (станом на 01.01.2014) визначалося, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Разом з тим, з 01.12.2015 Порядок № 1078 застосовується у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції від 15.12.2015), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) - є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Поміж тим, з наведених правових норм слідує, що базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації грошового забезпечення слід вважати саме місяць підвищення розміру грошового забезпечення за рахунок зростання його постійних складових, зокрема, тарифних ставок (окладів) та якщо сума підвищення грошового забезпечення за рахунок постійних складових менша від суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку №1078, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується. У разі ж порівняння суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначенні базового місяця береться грошове забезпечення в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць.

Щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

У свою чергу, схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294, яка набрала чинності з 01.01.2008.

У подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Таким чином, з січня 2008 року по березень 2018 року розміри посадових окладів військовослужбовців не змінювались, що виключало підстави для встановлення іншого (відмінного від січня 2008 року) базового місяця при проведенні індексації грошового забезпеченні у згаданий період.

З огляду на викладене, враховуючи наявність правових підстав для отримання позивачем індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року у відповідному розмірі, враховуючи при цьому як базовий місяць - січень 2008 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо перерахунку позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по день його звільнення з військової служби - 25.06.2019, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, то такі позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки як зазначалося вище 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Пунктом четвертим цієї постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, з дня набрання чинності цієї постанови з 01.03.2018 змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Зі змісту картки особового рахунку позивача на 2018 рік № 54 встановлено, що починаючи з березня 2018 року посадовий оклад позивача збільшився на 3580 грн., та становив 4650 грн. (до березня 2018 року посадовий оклад позивача становив 1070,00грн.)(а.с.16).

Зважаючи на наведене та приписи пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції від 15.12.2015), базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації грошового забезпечення з березня 2018 року по день звільнення з військової служби позивача, слід вважати березень 2018 року, а саме місяць підвищення розміру грошового забезпечення за рахунок зростання його постійних складових.

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання стягнути з відповідача на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 не підлягають задоволенню адже, відповідачем ще не здійснено дії щодо нарахування таких коштів.

Суд погоджується, з доводами позивача з приводу того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Разом з тим, суду необхідно звернути увагу позивача на те, що статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Цими приписами Основного Закону України втілено загальновідому формулу обмеження дискреційних повноважень органів державної влади, тобто органи одних гілок державної влади не вправі перебирати на себе функції і повноваження інших гілок влади.

Зважаючи на вказаний конституційний принцип, адміністративний суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які свідчили б про вирішення питань, які належить до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень.

Відтак, питання розрахунку належної позивачу суми індексації грошового забезпечення відноситься до дискреційних функцій відповідача, відповідно до Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку № 1078.

Натомість, позивач не позбавлений права звернутися до суду в порядку визначеному статтею 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, якщо вважає, що відповідачем порушено права позивача в частині неправильного обрахунку сум індексації.

Крім того, в рамках вказаної справи варто вказати, що статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

Таким чином, доводи відповідача є безпідставними, з посилання на вимоги статті 51 Бюджетного кодексу України щодо здійснення керівниками бюджетних установ фактичних видатків на заробітну плату (грошове забезпечення) лише у межах фонду, затвердженого у кошторисі на відповідний рік, пункту 26 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу та статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" щодо проведення індексації лише у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач ВЧ НОМЕР_1 , як суб`єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України - у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 листопада 2020 року.

Суддя Д.П. Зозуля