Справа № 120/1134/20-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1134/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс Михайло Богданович

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

12 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року (місце ухвалення рішення - м. Вінниця, повний текст виготовлено - 30.06.2020) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лозгрейд" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лозгрейд» (далі - ТОВ «Лозгрейд») звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 17.09.2019 № 000039507 форми «Р1».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що на підставі ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, та наказу від 16.07.2019 № 3798 ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Лозгрейд».

Підставою для прийняття відповідачем наказу від 16.07.2019 № 3798 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Лозгрейд» стали результати опрацювання отриманих від позивача відповідей на запити контролюючого органу. Цим наказом призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ФГ «ЗАГРАВА» за жовтень 2018 з дослідженням контрагентів - покупців придбаного товару з 01.08.2019.

Повідомленням від 16.07.2019 № 2321 позивача було проінформовано про проведення з 01.08.2019 документальної позапланової невиїзної перевірки за адресою м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, к. 526, з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ФГ «ЗАГРАВА» за жовтень 2018 з дослідженням контрагентів - покупців придбаного товару.

За результатом документальної позапланової невиїзної перевірки, відповідачем складено Акт від 29.08.2019 № 2981/02-32-14-06/37258746, яким встановлено порушення, а саме:

- п.185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податкові зобов`язання за жовтень 2018 на суму 161188 грн;

- п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за жовтень 2018 на суму 147112 грн.

На підставі Акту перевірки відповідачем 17.09.2019 було прийнято податкове повідомлення-рішення № 000039507 за платежем податок на додану вартість, яким зменшено податкове зобов`язання на суму 161188,00 грн та зменшено податковий кредит на суму 147112,00 грн.

Фактичною підставою для висновків про порушення позивачем норм податкового законодавства стало відсутність у ФГ «Заграва» умов та ознак, необхідних для здійснення задекларованих господарських операцій, внаслідок чого контролюючий орган дійшов висновку, що підприємство - контрагент фактично не постачало ТОВ «Лозгрейд» товар у жовтні 2018 року і як наслідок, про відсутність у позивача активів, які могли бути в подальшому реалізовані іншому контрагенту - ТОВ "Грандлітоїл".

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно п.п. "а" п. 185 ст. 185 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми п. 187.1 ст. 187 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.п. "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI до складу податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення платником податку операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2. ст. 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів із банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6, cт. 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.10. cт. 201 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що як наслідок господарської операції, що виникла на підставі договору поставки № 40 від 11.10.2018, ТОВ «Лозгрейд» (покупець) отримало від свого контрагента ФГ «Заграва» податкові накладні № 340 від 28.10.2018, № 111, № 112 від 11.10.2018, № 409, № 408 від 25.10.2018, які ФГ «Заграва» зареєстровано 30.10.2018 та 01.11.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно витягу № 22 від 23.09.2019.

В результаті господарської операції, що виникла на підставі договору купівлі - продажу № 21/09/2018 від 21.09.2018, ТОВ «Лозгрейд» (продавець, постачальник) 11.10.2018, 25.10.2018 та 28.10.2018 було сформовано податкові накладні № 2, № 17 та № 18, які направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом встановлено, що податкова накладна № 2 від 11.10.2018 зареєстрована 25.10.2018 за № , податкова накладна № 17 від 25.10.2018 зареєстрована 05.11.2018 за № , податкова накладна № 18 від 28.10.2018 зареєстрована 01.11.2018 за № .

В силу положень п. 201.10. cт. 201 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Враховуючи, що всі податкові накладні складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року, а саме у жовтні та листопаді 2018 року, то відповідно до п. 201.10. cт. 201 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, суми ПДВ, які відносились позивачем до податкового кредиту в ці періоди та суми ПДВ віднесені до складу податкових зобов`язань звітних періодів вважаються підтвердженими передбаченими нормами Податкового кодексу України обов`язковими документами (зареєстрованими у Реєстрі податковими накладними).

Водночас, апелянтом не заперечується, що при реєстрації податкових накладних на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит та податкові зобов`язання із податку на додану вартість, їх реєстрація відбулася без зауважень зі сторони органів ДПС України. Процедура зупинення реєстрації податкових накладних чи відмови у їх реєстрації контролюючим органом не застосовувалася.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідач помилково включив до складу податкового кредиту суму у розмірі 161188 грн по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Грандлітоїл», так як при дослідженні Податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 та додатку до податкової декларації "Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)" судом не прослідковується включення позивачем до складу податкового кредиту суму у розмірі 161188 грн по взаємовідносинах з ТОВ «Грандлітоїл», адже в додатку до податкової декларації в розділі ІІ "Податковий кредит" не визначено зазначену суму та індивідуальний номер ТОВ «Грандлітоїл».

Оскільки зазначена сума включена позивачем до розділу І "Податкові зобов`язання" податкової декларації та визначена в додатку до податкової декларації в розділі І "Податкові зобов`язання", колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач помилково включив ПДВ у сумі 161188 грн до податкового кредиту.

В той же час твердження апелянта про нереальність (фіктивність) господарських операцій позивача із ФГ "Заграва" спростовуються наступним.

Судом встановлено, що 21.09.2018 між ТОВ «Лозгрейд» (Продавець), в особі директора Лозовської М.В. та ТОВ «Грандлітоїл» (Покупець), в особі директора Мадей Н.В., було укладено договір купівлі - продажу № 21/09/2018 (далі - Договір № 21/09/2018).

Підпунктом 1.1 Договору № 21/09/2018 Продавець зобов`язується поставити Покупцю Товар - насіння соняшника, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його за встановленими цінами відповідно до умов Договору.

Кількість та якість товару буде визначатися у рахунках, накладних на відпуск товару, ТТН, які є невід`ємною частиною цього Договору. Остаточна ціна договору може змінюватися та становить сумарну вартість поставленого товару згідно накладних та/або актів прийому - передачі, підписаними належними представниками обох сторін, та скріпленими печатками сторін, які є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.2 Договору № 21/09/2018).

Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 Договору № 21/09/2018 разом із товаром Продавець зобов`язаний надати накладну (та/або акт приймання - передачі), податкову накладну. Покупець зобов`язаний надати Продавцю довіреність на отримання Товару і зробити відмітку про отримання товару у видатковій накладній Продавця.

Оплата товару, що поставляється Продавцем відповідно до умов договору, здійснюється Покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів в гривнях України на поточний рахунок Продавця у розмірі 80 % від загальної суми, решта 20 % після реєстрації податкової накладної в реєстрі ДФС. Можлива попередня оплата (п.п. 4.1 Договору № 21/09/2018)

Специфікаціями № 1 від 11.10.2018, № 2 від 25.10.2018 та № 3 від 28.10.2018, зазначено найменування, одиниці виміру, кількість та ціна товару.

На підтвердження здійснення господарської операції з ТОВ «Грандлітоїл» позивачем надано видаткові накладні, товарно - транспортні накладні.

На виконання вказаного договору ТОВ «Лозгрейд» (Покупець), в особі директора Лозовської М.В. уклало договір поставки № 40 від 11.10.2018 із ФГ «Заграва» (Постачальник), в особі голови Кочкіна С.О. (далі - Договір № 40).

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 28.07.2004, ФГ "Заграва" є платником ПДВ з 16.08.2004. Основний вид економічної діяльності є КВЕД 01.11 - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідно до п.п. 1.1 Договору № 40 Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар українського походження на умовах, зазначених у цьому договорі.

Соняшник урожаю 2018 року, ціна та кількість вказується в Додатках (специфікаціях) до договору (п.п. 1.2 Договору № 40).

Товар, що реалізується є товаром власного виробництва ФГ «Заграва» (п.п. 1.3 Договору № 40 від 11.10.2018).

Згідно специфікацій № 1 та № 2 від 11.10.2018, № 3 та № 4 від 25.10.2018, № 5 від 28.10.2018 які є невід`ємною частиною договору зазначено найменування, одиниці виміру, кількість та ціна товару.

В підтвердження здійснення господарської операції з ФГ «Заграва» позивачем надано видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, платіжні доручення.

На підтвердження господарської операції позивача із ТОВ «Грандлітоїл» та ФГ «Заграва» в матеріалах справи наявний журнал проводок за жовтень 2018 року по придбанню та реалізації соняшника.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інше).

Всупереч доводам відповідача, матеріалами справи встановлено, що господарські операції позивача з наведеним вище контрагентом щодо поставки товару підтверджені відповідними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, які оцінені судом та самим відповідачем як такі, що належним чином оформлені та підтверджують господарські операції.

При цьому норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкової вигоди (підприємницької діяльності).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28.10.2019 по справі № 826/5875/17.

Варто також зазначити, що товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, невідповідність такого документу, як товарно - транспортна накладна не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а відтак і не може бути підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №815/253/16 зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зазначене узгоджується із конституційним принципом індивідуального характеру юридичної відповідальності, судової практики Європейського з прав людини у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії" (заява №6689/03), рішення по справі "Інтерсплав проти України" (заява № 803/02).

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта в основному ґрунтуються на податковій інформації стосовно контрагента ФГ "Заграва", а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце в періоді, за який перевірявся позивач, з останнім, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Враховуючи, що податковим органом не надано належного правового обґрунтування щодо нереальності вчинення позивачем господарських операцій, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта стосовно протиправності формування позивачем податкового кредиту по цих операціях, оскільки право позивача на такий кредит підтверджується податковими накладними та сукупністю інших наданих до перевірки первинних документів.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 листопада 2020 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.