Справа № 400/1723/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1723/20
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області управління обслуговування громадян, в особі Вознесенського відділу обслуговування громадян (сервісний центр), за участю третьої особи Вознесенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Вознесенської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області управління обслуговування громадян, в особі Вознесенського відділу обслуговування громадян (сервісний центр), в якій просила: визнати протиправними та скасувати рішення № 41 від 05.03.2020, рішення № 53 від 30.03.2020 про утримання з ОСОБА_1 переплату в сумі 8 622,26 грн та 12 725,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що зловживань не допускала, вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних не було, а тому відсутні підстави для стягнення надміру сплаченої пенсії.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що ОСОБА_1 не надано доказів, які підтверджували б, що вона не знала про недостовірність довідки про заробітну плату №51 від 23.03.2004, виданої Вознесенською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів для обчислення пенсії позивача, а тому оскаржувані рішення прийнято законно та на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх документів.

Третя особа надала пояснення, в яких зазначено, що надати пояснення про правильність видачі довідки позивачу про розмір заробітної плати для призначення пенсії не має можливості, оскільки бухгалтер, яка її видала була звільнена ще у 2005 році.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовані рішення від 05.03.2020 року № 41, від 30.03.2020 року № 53.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі Зокрема, апелянт зазначає, що позивач не могла не розуміти, що довідка про заробітну плату №51 від 23.03.2004 є недостовірною, адже їй був відомий правильний розмір зарплати, яка їй виплачувалася за періоди вказані у вищевказаній довідці. Позивач допустила зловживання внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01.02.2008 по 29.02.2020. Правовими нормами визначено право, а не обов`язок відповідача перевіряти подані документи, в тому числі подану позивачем довідку №51 від 23.03.2004, а тому з урахуванням її належного оформлення, підстав для негайної перевірки не було та цим правом відповідач скористався у 2019 році.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за вислугу років як працівник освіти.

З 01.02.2008 згідно наданої заяви від 30.01.2008 позивачу проведено перерахунок страхового стажу та заробітної плати відповідно до ст. 42 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію обчислено відповідно до ст. 40 Закону України № 1058 із заробітної плати за період з 01.01.1992 по 31.12.1996 - за даними довідки № 51 від 23.03.2004, виданої Вознесенською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Вознесенської міської ради, та за даними персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 31.01.2008. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 1,47827.

При проведенні інвентаризації пенсійних справ в 2019 році встановлено, що суми заробітної плати, зазначені в довідці № 51 від 23.03.2004, яка врахована при обчисленні пенсії позивача перевищує коефіцієнт 5,6 середніх заробітних плат по народному господарству за відповідний період. Довідку направлено на перевірку.

За результатами перевірки встановлено невідповідність даних, зазначених у довідці № 51 від 23.03.2004, первинним документам, а саме, у січні - червні, вересні-грудні 1992 року, січні-березні, травні-липні, листопаді - грудні 1993 року, червні - грудні 1994 року, червні-серпні 1995 року. Установою надана нова довідка про заробітну плату № 2 від 21.01.2020 за період з січня 1992 року по грудень 1996 року. Після перерахунку індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,32920.

Відповідачем 05.03.2020 прийнято рішення від № 41 про утримання надміру виплачених сум пенсій з позивача в розмірі 8622,26 грн за період з 01.10.2017 по 29.02.2020.

30.03.2020 - рішення № 53 про утримання надміру виплачених сум пенсій з позивача в розмірі 12725 грн за період з 01.02.2008 по 30.09.2017.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством визначаються дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера - обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником - обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на цього страхувальника. При цьому відповідальність може бути покладена на громадянина на підставі частини першої статті 103 Закону України № 1788-ХІІ виключно в наслідок зловживання з боку пенсіонера, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суд виходив з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. З огляду на те, що в оскаржуваних рішеннях відповідач не навів обґрунтованих обставин щодо зловживання з боку пенсіонера при зверненні його із заявою про призначення пенсії не наведено та допустимими доказами не підтверджено обізнаність позивача щодо недостовірності даних довідки Вознесенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 51 від 23.03.2004 року, суд дійшов висновку, що зазначені рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 103 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за № 374/7695.

Згідно із вимогами п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону № 1788-ХІІ у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо.

Зазначене правове регулювання дає підстав для висновків, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV та статтею 103 Закону № 1788-ХІІ, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії).

Зловживанням з боку пенсіонера є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники -внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року по справі №299/3616/16-а.

Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем не доведено зловживання пенсіонера щодо подання неправдивих відомостей, відтак, підстави для утримання з її пенсії відсутні.

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження факту, що вона не знала про недостовірність відомостей довідки про заробітну плату №51 від 23.03.2004 є помилковими, оскільки свідчать про спробу перекласти відповідальність щодо доказування на позивача, що суперечить положенням ст. 77 КАС України, оскільки управління ПФУ, як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний доказувати правомірність своїх рішень.

Судова колегія звертає увагу, що постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який зареєстровано в Мінюсті України 27.12.2005 за №1566/11846.

Положеннями Порядку №22-1, як на момент прийняття, так і на сьогоднішній день визначено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Апелянт зазначає про наявність у нього права, а не обов`язку щодо перевірки наданої позивачем довідки №51 від 23.03.2004, проте помилково не звертає уваги, що строк реалізації даного права обмежений тримісячним строком з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів.

При цьому управління ПФУ зазначає, що вищевказана довідка №51 була належним чином оформлена, що свідчило про відсутність підстав для її негайної перевірки.

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи, що позивач мала усвідомлювати недостовірність зазначених у довідці №51 відомостей, оскільки ОСОБА_1 отримала від Вознесенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів належним чином оформлену довідку (факт визнаний відповідачем). Крім того, на думку судової колегії, позивач не зобов`язана детально пам`ятати точні виплати зарплати за все своє життя, тим більше за період гіперінфляції 1992-1996 років.

Інформація щодо розміру отриманих виплат надається роботодавцем, тобто установою де працювала позивач, що відповідає ст. 49 КЗпП України.

Враховуючи вимоги апеляційної скарги та оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 04 травня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко