Справа № 640/468/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 листопада 2020 року м. Київ № 640/468/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши заяву позивача про визнання бездіяльності протиправною, вчиненою відповідачем на виконання рішення в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового розміру пенсії за вислугу 43 роки ОСОБА_1 з 90% до 70 % відповідних сум грошового забезпечення та виключення сум додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені та фактично виплачувались, з розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії під час порахунку раніше призначеної пенсії, проведеного на підставі Постанови КМУ « Про порахунок пенсії особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати пенсії перерахованої на підставі Постанови КМУ « Про порахунок пенсії особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103 загальною сумою з 01.01.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати пенсію загальною сумою з 01.01.2018 року у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням сум додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які входили в грошове забезпечення для обчислення пенсії, проведеного на підставі Постанови КМУ «Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2020 Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення процентної складової розміру пенсії з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення під час перерахунку раніше призначеної пенсії з 01 січня 2018 року проведеного на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» - протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року в розмірі 90% грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2018 року, згідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» з урахуванням висновків суду у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії, враховуючи раніше проведені виплати. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у справі № 640/468/19 набрало законної сили 14.08.2020.

18.09.2020 позивачеві було видано виконавчі листи по справі.

За твердженням позивача, 24.09.2020 року, він пред`явив виконавчий лист від 09 вересня 2020 року для примусового виконання до Управління забезпечення примусового виконання рішень у-м. Києві- Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречух Олега Ярославовича від 25.09.2020 року відкрито виконавче провадження №63096907.

09 листопада 2020 року до суду надійшла заява позивача в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій останній просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2020 року у справі № 640/468/19 в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості нарахованої пенсії, яка виникла у зв`язку з її перерахунком, за період з 01.01.2018 року по 30.09.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370, 373 КАС України та виплатити ОСОБА_1 заборгованість нарахованої пенсії, яка виникла у зв`язку з перерахунком пенсії, за період з 01.01.2018 року по 30.09.2020 року у сумі 120 539,64 (сто двадцять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять грн. 64 коп.

Розглянувши матеріали справи та заяву позивача, суд зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно, правилами ч. 1, 6 ст. 383 КАС України гарантовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Як вже зазначалось судом вище, позивач отримав виконавчі листи та відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 вересня 2020 року відкрито відповідне виконавче провадження ВП №63096907.

Постанови про закриття виконавчого провадження у зв`язку з надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, матеріали адміністративної справи не містять.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2020 року у справі № 640/468/19 - триває.

Отже, судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що в разі незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень та процедурою його прийняття позивач має право звернутися до суду із позовною заявою про оскарження цього рішення в загальному порядку, а не в межах статті 383 КАС України.

Таким чином, враховуючи вище викладені норми законодавства та з`ясовані судом обставини, а також оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви, та як наслідок вважає за необхідне залишити її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 256, 383, КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду від 22 січня 2020 року у справі № 640/468/19.

Ухвала набирає законної сили згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа