Справа № 600/1400/20-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/1400/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.2020 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 12.08.2020 року №24-2305/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 2,00000 га, кадастровий номер :01:002:0188 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї ділянки у власність ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_1 01.03 - земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства від 24.02.2020 року №118, кадастровий номер :01:002:0188 з урахуванням вимог та положень ухваленого судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.12.2019 року він звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (01.03) на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області.

Відповідач наказом від 23.12.2019 року №24-2329/14-19-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" надав ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із вимогою погодження та затвердження розробленого проекту землеустрою відповідно до вимог закону, а в подальшому керівнику відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у порядку, передбаченому законодавство здійснити реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

На виконання вказаного наказу, на замовлення позивача був виготовлений Проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:02:0188.

Вказаний проект на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 23.12.2019 року №24-2329/14-19-сг в порядку передбаченому законодавством погоджено без будь яких зауважень з боку державної експертизи.

13.05.2020 року позивач виправив недоліки заяви та письмово звернувся до відповідача із заявою про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надав йому вказаний проект з висновком про державне погодження проекту.

Наказом відповідача від 12.08.2020 року №24-23О5/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з таких підстав: невідповідність положень ч. 14 ст. 123 Земельного кодексу України.

Позивач вважає відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки протиправною оскільки відповідачем не вказано, що саме стало підставою у відмові погодити проект землеустрою.

Крім того, усі недоліки, про які було зазначено при першому звернені до відповідача по справі з вищевказаним клопотанням та документами позивачем було усунуто.

Таким чином, при повторному звернені позивача, у відповідача по справі не було законних підстав для відмови у затверджені проекту землеустрою та переданні земельної ділянки у власність.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач звернувся до Головного управління із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 2,00 га з кадастровим номером :01:002:0188, для ведення особистого селянського господарства, на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області (за межами населеного пункту).

Головним управлінням у встановленому законом порядку та у строк розглянуто зазначене клопотання із доданим до нього проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та видано відповідний наказ. Зокрема, наказом Головного управління від 12.08.2020 року №24-2305/14-20-сг ОСОБА_1 відмовлено у затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0188, на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області (за межами населеного пункту).

Водночас, у вказаному наказі чітко вказано підставу відмови, зокрема, невідповідність положень ч. 14 ст. 123 Земельного кодексу України. Вказаною нормою законодавець визначив, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність (постанова від 28.11.2018 у справі №826/5735/16). Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу реалізації права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки, дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Крім того, на думку відповідача, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки, такі дії виходять за межі, визначених законодавцем повноважень.

З огляду на викладене та враховуючи наведені норми, відповідач вважає позовні вимоги позивача незаконними та безпідставними, в той час, як позиція Головного управління є вмотивованою та такою, що відповідає вимогам законодавства, оскільки, підстава відмови у затвердженні поданого проекту землеустрою є законодавчо обґрунтованою.

Позивач, ознайомившись з відзивом на позовну заяву, подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що Єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять.

Позивач звертав увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 12.07.1995 року народження Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 08.11.2005 року позивач є інвалідом ІІ групи (а.с. 26).

16.12.2019 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області. До заяви було додано: копію паспорта та ідентифікаційного коду; графічні матеріали із бажаним місцем розташування земельної ділянки; самостійне нанесення бажаної земельної ділянки; позиція Кліводинської сільської ради Кіцманського району; спростування позиції Кліводинської сільської ради Кіцманського району (а.с. 10).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 23.12.2019 року №24-2329/14-19-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою", наказано:

1. Надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03).

2. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства.

3. Керівнику Відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області при надходженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечити в установленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (а.с. 11).

На замовлення позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виготовлено Проект землеустрою №118 від 24.02.2020 року щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, на території Кліводинської сільської ради, Кіцманського району Чернівецької області (а.с. 14-15).

Проект землеустрою №118 від 24.02.2020 року погоджено висновком державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 03.03.2020 року №03377/82-20 (а.с. 16).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 07.05.2020 року №24-1932/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", наказано:

відмовити гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту із землеустрою щодо підведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Кліводинської сільської ради, Кіцманського району, Чернівецької області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:0188, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: невідповідність положень ст. 37 Закону України "Про охорону земель" та частини 9 статті 118 Земельного кодексу України (до поданого клопотання не додано розроблений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність) (а.с. 12).

13.05.2020 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із клопотанням (заявою) в якому просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:0188, 01-03 - для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: Кліводинська сільська рада, Кіцманський район, Чернівецька область. Додатково повідомлено, що раніше позивач право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України не використав (а.с. 13).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 12.08.2020 року №24-2305/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", наказано:

відмовити гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:0188, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: невідповідність положень частини 14 статті 123 Земельного кодексу України (а.с. 23).

Вважаючи протиправним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 12.08.2020 року № 24-2305/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами частини 2 статті 22 ЗК України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (частина 3 статті 22 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частинами 6, 7 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Таким чином з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 23.12.2019 року №24-2329/14-19-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою", надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03).

На замовлення позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виготовлено Проект землеустрою №118 від 24.02.2020 року щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, на території Кліводинської сільської ради, Кіцманського району Чернівецької області. Проект землеустрою №118 від 24.02.2020 року погоджено висновком державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 03.03.2020 року №03377/82-20.

Натомість, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 12.08.2020 року №24-2305/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:0188, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: невідповідність положень частини 14 статті 123 Земельного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач відмовив позивачу у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

При цьому, цьому суд звертає увагу відповідача на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 12.08.2020 року №24-2305/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:0188, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність через невідповідність положень частини 14 статті 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень частини 14 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, однак як в оскаржуваному наказі та і у відзиві на позовну заяву відповідач не вказав в чому саме полягає така невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким саме положенням та якого закону чи нормативно-правового акту.

Разом з тим, суд вважає безпідставним посилання відповідача в оскаржуваному наказі, як на підставу відмови у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, на положення частини 14 статті 123 Земельного кодексу України, оскільки положеннями статті 123 цього Кодексу врегульовано порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в тому числі і затвердження документації із землеустрою та надання її у користування, а не затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки в порядку статті 118 Земельного кодексу України.

Щодо доводів Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про втручання у його дискреційні повноваження, суд зазначає наступне.

Згідно підпунктів 2, 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України, закріплено що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно з пунктом 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Застосовуючи механізм ефективного захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, враховуючи зміст позовних вимог та приписи статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_1 01.03 - земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства від 24.02.2020 року №118, кадастровий номер :01:002:0188 з урахуванням вимог та положень ухваленого судового рішення, підлягає задоволенню.

Таким чином, покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат позивача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 12.08.2020 року № 24-2305/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 2,00000 га, кадастровий номер :01:002:0188 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї ділянки у власність ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_1 01.03 - земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства від 24.02.2020 року №118, кадастровий номер :01:002:0188 з урахуванням вимог та положень ухваленого судового рішення.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013).

Суддя В.О. Григораш