Справа № 200/5544/20-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року справа №200/5544/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року по справі № 200/5544/20-а (суддя Грищенко Є.І., повний текст складено 23 червня 2020 року у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. від 15.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61846406; зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. зняти арешт з коштів на рахунка ОСОБА_1 накладений в межах виконавчого провадження № 61846406, а саме: рахунок № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ТВБВ № 10004/0218 філії ДОУ АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва було відкрито виконавче провадження №61846406, в рамках якого постановою від 15 квітня 2020 року було накладено арешт на карткові рахунки позивачки, відкриті в АТ «Ощадбанк». Позивачка вважає, що при відкритті виконавчого провадження відповідачем було порушено положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та не взято до уваги, що позивачка проживає та зареєстрована у Донецькій області, майна на території міста Києва не має. Крім того, внаслідок арешту рахунків, на яких позивачка отримувала заробітну плату та виплати на дітей (аліменти, пенсію по втраті годувальника), вона залишилась без джерел існування, а тому просила суд зняти арешт із зазначених рахунків.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича зняти арешт з коштів на рахунках ОСОБА_1 , які відкриті в ТВБВ №10004/0218 філії ДОУ АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що приватний виконавець спірною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить жодних обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування соціальної допомоги, пенсії чи заробітної плати. Водночас визначено обов`язок Банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання. Жодних документів з повідомленням, що на кошти, які знаходяться на рахунку Боржника, заборонено звертати стягнення від банківської установи не надходили.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

16 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір зі страхування життя позичальника №2046/4611ACLAPT6, адреса реєстрації позивача зазначено: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

За даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов`язується повернути даний кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісії за дання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом. Сума кредиту складає 11800 грн., дата повернення кредиту - 20.05.2016 р.(а.с. 60-61).

Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимировим Вікторовичем було вчинено виконавчий напис № 2962 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №2046/4611ACLAPT6, укладеним з ПАТ «Платінум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами від 22.02.2018 р. Загальна сума, що підлягає стягненню складає 9564,82 грн. Адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 62).

15.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича із заявою про примусове виконання виконавчого напису №2962 від 10 березня 2020 року (а.с. 56-57).

15 квітня 2020 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавче провадження №61846406 з виконавчого напису №2962 від 10.03.2020 р., якою постановлено стягнути з божника на корить ТОВ «Фінансова компанія» «Сіті фінанс» заборгованість у розмірі 9564,82 грн. та виконавчий збір у розмірі 956,48 грн. (а.с. 65).

Постановою приватного виконавця від 15 квітня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 (а.с. 74-75).

Згідно відповіді ДФС України на запит приватного виконавця від 15.04.2020 №77993071 встановлено наявність доходу у позивача за ознакою 101 - «Заробітна плата нарахована (виплачена)», за ознакою 136 - «Майно надане роботодавцем безоплатно або у тимчасове користування в межах закону» та за ознакою 140 - «Аліменти» (а.с. 77).

30 травня 2020 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про зняття арешту з рахунків № НОМЕР_1 - соціальна картка; рахунок № НОМЕР_2 - зарплатна картка (а.с. 81).

На вказаний запит відповідач листом від 11 червня 2020 року повідомив, що електронний лист неможливо ідентифікувати, що унеможливлює його виконання (а.с. 82).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 1404 право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1404, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - Фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ від 02 червня 2016 року № 1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що в заяві про примусове виконання рішення та у виконавчому написі №2962 зазначено місце реєстрації боржника - АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2, яке територіально відноситься та підпорядковано приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Клименку Роману Васильовичу, отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, спірна постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідно до вимог Закону №1404.

В цій частині рішення суду не оскаржувалося.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з коштів на рахунках позивача суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404 не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 56 Закон 1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині зобов`язання зняти арешт з коштів на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які відкриті в ТВБВ №10004/0218 філії ДОУ АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 , виходив з того, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , використовується для зарахування аліментів, рахунок № НОМЕР_2 використовується для зарахування заробітної плати, а отже ці рахунки мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірним питанням у даній справі є правомірність дій приватного виконавця, які полягають у накладенні арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 , використовується для зарахування аліментів, рахунок № НОМЕР_2 використовується для зарахування заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404).

Згідно частин першої та другої статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону (…).

На підставі пункту частини першої статті 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Як визначено частинами першою та другою статті №48 Закону №1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону 31404 стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно статті 56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

На підставі частини другої статті 59 Закону №1404 у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Як визначено статтею 68 Закону №1404 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно статті 70 Закону №1404 розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до статті 73 Закону №1404 стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

На підставі частин першої та другої статті 128 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Постановою правління Національного банку України 12.11.2003 № 492 (у редакції від 17.01.2020) затверджено Інструкцію про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів» (далі - Інструкція).

Пунктом 68 розділом V Інструкції визначено, що банк відкриває поточні рахунки фізичним особам для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) за зверненням суб`єкта господарювання, який укладає з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.

На підставі пункту 69 розділу V Інструкції банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному в пункті 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок (далі у цьому пункті - окремий рахунок).

Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку "Додаткова інформація" зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

Постановою правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» затверджено: План рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. (далі - Інструкція та План рахунків).

Додатком 1 Інструкції передбачено, що група рахунків 262 - кошти на вимогу фізичних осіб, зокрема, 2620 - Призначення рахунку: облік вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточні рахунки фізичних осіб та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт. Заробітна плата позивача у розмірі не більше 80 відсотків є коштами, на які заборонено звертати стягнення, а заробітна плата у розмірі 20 відсотків - є коштами для звернення стягнення, що передбачено - Розділом ІХ Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про накладення арешту на кошти боржника від 15.04.2020 року свідчить, що відповідачем накладено арешту на рахунки позивача, згідно вказаного переліку, у розмірі суми стягнення 10821,30 грн., окрім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено. (а.с. 9).

При цьому право накладення арешту передбачено статтею 56 Закону № 1404.

У свою чергу, підставою для зняття арешту з коштів на рахунках позивач вважає неможливість накладення арешту на її зарплатний рахунок та рахунок, який використовується для зарахування аліментів.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 справа №905/361/19 зазначено наступне: «Чинним законодавством не передбачено відкриття суб`єктами господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати(…). Рахунок боржника №(…) на кошти на якому державним виконавцем накладено арешт є поточним рахунком боржника (…) Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на які заборонено»

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 справа № 344/8982/17 і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від такої позиції.

Матеріали справи містять, як на доказ рахунків зі спеціальним режимом, виписки по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 відкриті в АТ «Ощадбанк України» за травень місяць 2020 року, проте жодних доказів з повідомленням про те, що кошти, які знаходяться на рахунках Боржника, заборонено звертати стягнення від банківської установи матеріали справи не містять.

Отже, особисті рахунки позивача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 не є рахунками зі спеціальним призначенням, а згідно вказаної вище Інструкції та Плану рахунків група рахунків 262 - кошти на вимогу фізичних осіб, зокрема, 2620 - кошти на вимогу фізичних осіб.

Факт отримання позивачем заробітної плати та аліментів на ці рахунки вказаних висновків не спростовує.

Як вже відзначалося, законом не заборонено звертати стягнення, зокрема, на заробітну плату та право накладати арешт на рахунки.

При цьому, за наявними матеріалами виконавчого провадження судом не встановлено винесення постанови про звернення стягнення саме на заробітну плату та аліменти.

У ситуації, що склалась, суд, з одного боку, погоджується із доводами відповідача, що спірний рахунок не є рахунком звернення стягнення чи арешт якого заборонені, з іншого факт арешту та утримання зарплатних коштів та аліментів у повному обсязі суперечить ст. 70 Закону № 1404, ст. 128 КЗпП України та ст. 179 Сімейного кодексу.

При цьому потрібно розуміти, що на спірний картковий рахунок можуть надходити не лише кошти у вигляді заробітної плати та аліментів, а й будь-які інші надходження, однак арешт/утримання заробітної плати не може перевищувати 20 %.

Водночас, частина третя статті 68 Закону №1404 визначає особливості звернення стягнення на заробітну плату шляхом надсилання постанови для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Власне арешт у процедурах звернення стягнення на заробітну плату не застосовується.

Також не може бути звернено стягнення на аліменти, оскільки таке стягнення позбавляє права дітей на забезпечення їх першочергових потреб.

У пунктах 7.20-7.22 вказаної вище постанови Великої Палати Верховного Суду, яку суд вважає релевантною до обставин даної справи, зазначено, що у разі виникнення у боржника зобов`язань з заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо такий накладено, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404 на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру та аліментів.

Суд також приймає доводи відповідача, що в оскаржуваній постанові міститься повідомлення банкам про накладення арешту на рахунки, окрім рахунків накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Системний аналіз статтей 52 та 59 Закону № 1404 дає підстави для висновку, що саме на банк, іншу фінансову установу, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, покладено обов`язок повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Вказане кореспондує обов`язку виконавця зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Матеріали виконавчого провадження не містять повернутих банками постанов приватного виконавця з вказаних вище мотивів.

Власне, факт накладення АТ «Державний ощадний банк України» арешту на вказані вище рахунки свідчить, що такі рахунки не мають особливого статусу.

Верховний Суд в ухвалі від 07.02.2019 справа № 727/6404/18 зазначив, що в разі, коли банком при виконанні постанови державного виконавця не було враховано вказане в постанові застереження щодо непоширення арешту на кошти на рахунках, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом, державний виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Вказане кореспондує із висновком Великої Палати Верховного Суду (вказана вище), що арешт має бути знятий власне виконавцем на підставі п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 у випадку надходження документального підтвердження що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач зверталася до відповідача з електронним листом, де просила зняти арешт коштів із зазначених рахунків без будь-яких додатків, на що відповідачем надана відповідь, відповідно до якої електронний лист неможливо ідентифікувати, що унеможливлює його виконання. Також повідомлено, що відповідь буде надана у разі отримання звернення, яке буде оформлене належним чином.

Зі свого боку позивач не позбавлена права відповідно п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404 звернутися до приватного виконавця із клопотання та відповідним документальним підтвердженням про зняття арешту із рахунку, на який вона отримує заробітну плату та аліменти.

У свою чергу відмова приватного виконавця у задоволенні такого клопотання є предметом розгляду суду на підставі ч. 5 ст. 59 Закону № 1404.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що дії приватного виконавця ОСОБА_2 є законними та правомірними, не суперечать нормам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат у цій справі не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 271, 272, 287, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року по справі № 200/5544/20-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць