Справа № 300/1634/20
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. справа № 300/1634/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2020 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 13 років вислуги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 35 791, 50 гривень; стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 24 січня 2020 року по день постановлення рішення суду, з розрахунку 335, 18 гривень середньоденного розміру грошового забезпечення за кожен календарний день затримки розрахунку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 за №211 від 11.03.2020, та подальшими змінами до неї, на усій території України установлено карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3, в силу дії якого суд продовжив процесуальні строки розгляду даної адміністративної справи на строк дії такого карантину. З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX продовження процесуальних строків у справі закінчено, у зв`язку із чим суд продовжив розгляд даної справи.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.01.2020 звільнився зі служби в поліції охорони за власним бажанням, у зв`язку з чим набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 13 років вислуги, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у виплаті якої відповідач відмовив, та внаслідок не проведення такого розрахунку при звільненні позивача стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 335, 18 гривень за період з 24.01.2020 до ухвалення судового рішення по справі.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити на тих підставах, що однією з обов`язкових умов виплати одноразової допомоги при звільненні зі служби за власним бажанням є наявність права на призначення пенсії, а оскільки позивач, на момент звільнення не мав права на пенсію, то відсутні підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги. Крім того, така допомога повинна здійснюватися Національною поліцією, а не відповідачем. Індексація та компенсація втрати частини податку на доходи фізичних осіб не можуть входити до розрахунку місячного грошового забезпечення для виплати одноразової допомоги, так як індексація не носить постійний характер грошового забезпечення, а податок на доходи фізичних осіб не відноситься ні до основного, ні до додаткового виду грошового забезпечення, а є податком. Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а вразі надходження коштів пізніше цього терміну протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом, тому вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 21.01.2020 до дня ухвалення рішення суду є безпідставною. Також, до несвоєчасної виплати такої грошової допомоги не можуть застосовуватися норми статті 117 Кодекс законів про працю України.

Позивач направив відповідь на відзив з викладом пояснень щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

Згідно з копією витягу з наказу Управління поліції охорони в Івано-Франківській області за №4о/с від 24.01.2020 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу реагування роти Управління поліції охорони в Івано-Франківській області, звільнено із служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає: 13 років 04 місяці 29 днів.

Вдень звільнення позивач звернувся до начальника Управління поліції охорони в Івано-Франківській області із заявою щодо нарахування та здійснення йому виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідності до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За змістом листа відповідача за № 447/43/28/01-2020 від 25.02.2020 позивачу відмовлено у виплаті такої допомоги, з тих підстав, що на дату звільнення у позивача не було досягнуто умов, визначених статтями 12, 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбачена статтею 9 цього Закону, не проводилась.

Пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (стаття 102 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Стаття 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, згідно частини другої якої, встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Також, згідно з пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» за № 393 від 17.07.1992 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абзацу другого пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» за № 393 від 17.07.1992 військовослужбовцям, поліцейським, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, Службі судової охорони, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.

Таким чином, відповідно до вказаних норм права, визначальною умовою для виплати одноразової грошової допомоги є наявність вислуги 10 років і більше та звільнення зі служби за власним бажанням, а виплата такої допомоги не пов`язана з набуттям права на пенсію, що спростовує твердження відповідача про необхідність наявності у позивача права на пенсію на момент його звільнення.

Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в справі за № 821/3762/15-а, провадження № К/9901/24121/18.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» за № 1078 від 17.07.2003 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 6 даної постанови за № 1078 від 17.07.2003 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» за № 988 від 11.11.2015 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 260 від 06.04.2016, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Таким чином, індексація та компенсація втрати частини податку на доходи фізичних осіб не є видом грошового забезпечення поліцейського та відповідно не враховується при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Суд встановив, що позивача звільнено із служби в поліції за власним бажанням, вислуга років на день його звільнення в календарному обчисленні складає більше 13 років, то позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як наслідок, є протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Івано-Франківській області щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Враховуючи ту обставину, що між долученими позивачем матеріалами справи та здійсненого ним розрахунку грошового забезпечення, є розбіжності у розмірі грошового забезпечення позивача, та ту обставину, що обов`язок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомога покладено саме на орган за місцем проходження поліцейського служби, то, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, основні позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні 13 календарних років служби.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 24 січня 2020 року по день постановлення рішення суду, з розрахунку 335, 18 гривень середньоденного розміру грошового забезпечення за кожен календарний день затримки розрахунку, суд зазначає наступне.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).

Стаття 116 Кодексу законів про працю України визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначає статті 117 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Відповідно до копії витягу з наказу Управління поліції охорони в Івано-Франківській області за №4о/с від 24.01.2020 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу реагування роти Управління поліції охорони в Івано-Франківській області, звільнено із служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 24.01.2020, тоді як фактичний розрахунок щодо одноразової грошової допомоги при звільненні не було проведено.

Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення зі служби в поліції остаточний розрахунок, зокрема, не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Відповідно до довідки Управління поліції охорони в Івано-Франківській області від 10.02.2020 сума нарахованої заробітної плати позивача за два місяці перед звільненням становила 20 446, 39 гривень, а саме: у листопаді 2019 року 11 075, 64 гривень, у грудні 2020 року 9 370, 75 гривень (а. с. 24).

Розмір одноденного заробітку склав 335, 19 гривень (20 446, 39 гривень / 61 день).

Кількість днів, впродовж яких затримано позивачу виплату грошової компенсації з 25.01.2020 до дня прийняття судом рішення становить 300.

Таким чином, середній заробіток позивача за весь період затримки повного розрахунку становить 100 557 гривень (335, 19 гривень х 300 днів).

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні) за період з 25.01.2020 до 18.11.2020 в розмірі 100 557 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 840, 80 гривень згідно квитанції №122.19032.1/252145746 та витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) згідно договору про надання правової допомоги від 07.02.2020, ордеру на надання правової допомоги серії ІФ № 066995, додаткової угоди №1 від 07.02.2020, акта про обсяг надання правової допомоги за договором від 07.02.2020, квитанції за № 495804 від 07.02.2020 про сплату позивачем адвокату ОСОБА_2 гонорару в розмірі 5 000 гривень.

Розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в розмірі 840, 80 гривень та витратити на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Івано-Франківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Івано-Франківській області (індекс 76010, вулиця Млинарська, 2, місто Івано-Франківськ, ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Стягнути з Управління поліції охорони в Івано-Франківській області (індекс 76010, вулиця Млинарська, 2, місто Івано-Франківськ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіть за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2020 до 18.11.2020 в розмірі 100 557 (сто тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони в Івано-Франківській області (індекс 76010, вулиця Млинарська, 2, місто Івано-Франківськ, ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.