Справа № 420/9023/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9023/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.08.2020 року №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи в ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» на посаді обпресувальника кабелів і проводів пластикатами і гумою з 13.02.2001 року по 30.04.2003 року, з 01.05.2003 року по 31.05.2007 року та з 22.04.2009 року по 30.06.2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 04.01.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він 28.07.2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та надав всі необхідні документи, які підтверджують його пільговий стаж. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 від 05.08.2020 року йому було відмовлено у призначенні вищезазначеного виду пенсії та зазначено про відсутність у позивача необхідного пільгового стажу. Так, відповідач не зарахував до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.02.2001 року по 01.06.2007 року та з 22.04.2009 року по 30.06.2020 року.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області був прийнятий до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 26.10.2020 року.

Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав до суду клопотання про розгляд справи №420/9023/20 без його участі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до судового засідання також не з`явився, про дату, час та місце слухання справи відповідача було повідомлено належним чином.

Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов (а.с. 128-135), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону №1058-ІV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, зайнятість повний робочий день на підземних роботах, та роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2, наявність стажу роботи на зазначених роботах, а також документальне підтвердження результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому підтвердження права на пільгове забезпечення здійснюється на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 від 05.08.2020 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , страховий стаж позивача складає 38 років 10 місяців 24 дні, з них пільгового стажу 0 років 0 місяців.

Позивачу до пільгового стажу не було враховано періоди роботи на посаді обпресувальника кабелів та проводів пластикатами та гумою у гарячому стані ПАТ «Одеський кабельний завод» з 13.02.2001 по 30.04.2003 у зв`язку із відсутністю відомостей про найменування структурного підрозділу. До спеціального стажу за Списком №2 також не були зараховані періоди роботи з 01.05.2003 року по 01.06.2007 року та з 22.04.2009 року по 09.07.2011 року у зв`язку з тим, що позивачем до пенсійного фонду не було надано документів, які б підтверджували проведення атестації робочого місця, на якому позивач працював в такі періоди відповідно до трудової книжки.

Також відповідач зазначає про безпідставність вимоги позивача зарахувати до його пільгового стажу період роботи в ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» на посаді обпресувальника кабелів і проводів пластикатами і гумою з 10.07.2011 року по 30.06.2020 року, оскільки ОСОБА_1 жодної довідки, що уточнюює характер його роботи у зазначений період на підприємстві, до пенсійного органу надано не було.

На підставі вищезазначеного Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З наданої до суду відповіді позивача на відзив відповідача (а.с. 141-143) вбачається, що ОСОБА_1 наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених ним в адміністративному позові.

Заперечень на відповідь на відзив Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано не було.

Згідно із ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Судом під час розгляду справи в порядку письмового провадження встановлено наступне.

28.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с. 24-25).

До заяви позивачем було надано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудові книжки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , військовий квиток, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідку що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років установлені для окремих категорій працівників №70 від 09.07.2020 року, документ про стаж №65/14/411-сп від 30.06.2020 року, та інші документи (висновки, накази, які стосуються атестації робочих місць) (а.с. 28-56).

Разом з тим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 від 05.08.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пільгової пенсії, та зазначено що загальний стаж позивача складає - 38 років 10 місяців 24 дні, а пільговий стаж - відсутній (а.с. 26).

При цьому відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача періоди роботи з 13.02.2001 року по 30.04.2003 року на посаді обпресувальника кабелів та проводів пластикатами та гумою у гарячому стані в ПАТ «Одеський кабельний завод» у зв`язку із відсутністю відомостей про найменування структурного підрозділу, в якому працював позивач; та періодів з 01.05.2003 року по 01.06.2007 року та з 22.04.2009 року по 09.07.2011 року у зв`язку із відсутністю наказів про результати проведеної атестації робочих місць.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду у справі №420/9023/20.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив ГУ ПФУ в Одеській області, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058- ІV).

Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Згідно частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на

підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбчається з трудової книжки (а.с. 32-37) позивача серії АЕ №184998 від 25.10.1994 року ОСОБА_1 з 15.12.2000 року працював в ВАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель»» (надалі перейменований в ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель»»), зокрема:

- з 13.02.2001 року - позивачу присвоєна професія обпресувальник кабелів та дротів пластикатами і гумою у гарячому стані 3-го розряду ;

- з 28.05.2002 року - присвоєна професія обпресувальник кабелів та дротів пластикатами і гумою у гарячому стані 4-го розряду;

- з 01.05.2003 року - переведений в цех по виробництву ВОК та LAN кабелів, обпресувальником кабелів та дротів пластикатами і гумою, 4-го розряду;

- 01.06.2007 року - переведений майстром виробничого участку цеху по виробництву ВК;

- 22.04.2009 року - переведений обпресувальником кабелів та дротів пластикатами і гумою 4-го розряду по виробництву ВК.

Також суд зазначає, що позивачем було надано до суду та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку (а.с.38) про підтвердження наявного у нього трудового стажу для призначення пенсії від 09.07.2020 року №70, згідно змісту якої ОСОБА_1 у період з 13.02.2001 року по 01.06.2007 року та з 22.04.2009 року по 09.07.2011 року виконував обпресування кабелів та дротів пластикатами і гумою у гарячому стані, що передбачено Списком №2. Підстава видачі довідки зазначено: накази, картка П-2, відомості про нарахування зарплати.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно пункту 10 Порядку №383 зазначено, що для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Відповідно до розділу ХV «Електротехнічне виробництво і ремонт електротехнічного устаткування» Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» передбачена посада: « 2160000а-16243 опресувальники кабелів та дроту пластикатами і гумою у гарячому стані».

Згідно до Розділу ХV «Виробництво та ремонт електричних машин і апаратури» Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 січня 2003 року №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» також передбачена посада «обпресувальники кабелів та проводів пластиками та гумою у гарячому стані».

Постановою Кабінету Міністрів від 24 червня 2016 року №461 було затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у Розділі XV «Виробництво та ремонт електричних машин і апаратури» передбачено посаду «машиністи гумозмішувачів, зайняті виготовленням гумових, пластикатових та ізоляційних сумішей».

На підставі вищезазначеного, враховуючи віднесення професії позивача до Списку №2, а також надання ним до пенсійного органу всіх необхідних документів, підтверджуючих відповідний стаж за цей період, суд доходить висновку що період роботи ОСОБА_1 з 13.02.2001 року по 30.04.2003 року в ПАТ «Одеський кабельний завод» підлягає зарахуванню до його пільгового стажу та повинен бути врахований відповідачем при прийнятті рішення щодо призначення пенсії.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи з 01.05.2003 року по 01.06.2007 року та з 22.04.2009 року по 09.07.2011 рік у зв`язку із відсутністю наказів про результати проведеної атестації робочих місць, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок № 442) та розробленими на виконання Порядку №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими),важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними повноваженнями або обов`язками, які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Так, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього проінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний проінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, зазначаючи, що пільгова пенсія призначається за результатами атестації робочих місць, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином можна зробити висновок, що особи, які були зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 на підприємствах, де з вини власника таких підприємств не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

Окрім цього суд зазначає, що у матеріалах пенсійної справи наявний висновок Державної експертизи умов праці від 26.12.2011 року №24/12-2011 року, наказ ВАТ «ОДЕСАКАБЕЛЬ» від 01.09.2011 року №35-ОД «Про комісію з обліку і атестації робочих місць», наказ ПАТ «ОДЕСАКАБЕЛЬ» від 07.12.2011 року №50-ОД «Про результати атестації робочих місць», наказ від 23.07.1996 року №200а «Про атестацію робочих місць», наказ ВАТ «ОДЕСАКАБЕЛЬ» від 15.01.2001 року №6а «Про атестацію робочих місць», наказ ВАТ «ОДЕСАКАБЕЛЬ» від 04.07.2001 року №65а «Про результати атестації робочих місць», висновок Державної експертизи умов праці від 13.12.2002 року №05/10-93 та від 16.08.2006 року №05/10-659, з яких вбачається, що посада «обпресувальник кабелів та проводів пластиками та гумою у гарячому стані» відноситься до посад, за якими працівники мають право на пільгову пенсію за Списком №2.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позивачем було подано до пенсійного органу всі необхідні документи, що підтверджують його зайнятість на посаді, яка відноситься до робіт з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 2 в період роботи з 01.05.2003 року по 01.06.2007 року та з 22.04.2009 року по 09.07.2011 рік в ПАТ «Одеський кабельний завод», а тому рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.08.2020 року №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з підстав не зарахування цього стажу є необґрунтованим, протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Також суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи в ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» на посаді обпресувальника кабелів і проводів пластикатами і гумою з 13.02.2001 року по 30.04.2003 року, з 01.05.2003 року по 31.05.2007 року та з 22.04.2009 року по 09.07.2011 року.

Разом з тим, щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача період його роботу у ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» з 10.07.2009 року по 30.06.2020 року, суд зазначає наступне.

Так відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом положень статті 77 КАС України в адміністративних справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.08.2020 року №92 не надавалася оцінка наявності або відсутності у позивача пільгового стажу та не робився висновок щодо зарахування/або не зарахування до такого стажу календарного періоду роботи ОСОБА_1 у ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» з 10.07.2009 року по 30.06.2020 року.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на адміністративний позов щодо ненадання позивачем довідки, яка підтверджує його пільговий стаж для призначення пільгової пенсії за Списком №2 за період роботи з 10.07.2009 року по 30.06.2020 року, оскільки про такі обставини в оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено, та оцінки таким обставинам Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у рішенні №92 не надано.

Водночас суд зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вже було зазначено судом, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.08.2020 року №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 не містить жодного посилання щодо оцінки наявності або відсутності у позивача права на зарахування до його пільгового стажу зазначеного періоду роботи. Таким чином суд доходить висновку, що пенсійним органом в межах його компетенції зазначене питання не розглядалось, та рішення з даного питання не приймалось.

За таких умов, на думку суду, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в межах даної адміністративної справи в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.08.2020 року №92, не є достатньою підставою для зобов`язання пенсійного органу призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення, зокрема, незаявленої вимоги.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/9023/20 суд вважає необхідним для повного захисту прав та інтересів позивача на підставі ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 28.07.2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а ні зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суд було надано квитанцію від 16.09.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 840,40 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення однієї немайнової вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення від 05.08.2020 року №92 та похідної від неї - скасування такого рішення, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача повну суму сплаченого ним судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у розмірі 840,40 грн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 від 05.08.2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи в ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» на посаді обпресувальника кабелів і проводів пластикатами і гумою з 13.02.2001 року по 30.04.2003 року, з 01.05.2003 року по 31.05.2007 року та з 22.04.2009 року по 09.07.2011 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 28.07.2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 840,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.