Справа № 640/15299/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 26 квітня 2019 року про сплату штрафу у розмірі 50674,63 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 26 квітня 2019 року про сплату штрафу у розмірі 1981,80 грн;

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві ввести необхідну інформацію про суми податків, штрафів які є неузгодженими в ІКП TOB «ФК «Надія України» чи їх виключення до прийняття судом рішення, згідно Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків та зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем прийнято протиправні податкові повідомлення-рішення з порушенням вимог податкового законодавства, а саме відповідачем накладено штраф на суми грошового зобов`язання, що не є узгодженими.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 26 квітня 2019 року та № від 26 квітня 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги повністю дублюються доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25.03.2019 ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п. 191.1.2. п. 191.1. статті 191, п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, п. 75.1. ст. 75, згідно порядку, встановленого ст. 76 та п. 86.2. ст. 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України), проведено камеральну перевірку з дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «ФК «Надія України» в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток та складено акт від 25.03.2019 № 001090/26-15-12-12-134067398.

Перевіркою встановлено, що платник порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток протягом строків, визначених п. 57.1. ст. 57 ПК України, перевірено такі терміни сплати податку на прибуток:

- за податковою декларацією з податку на прибуток підприємства від 02.03.2018 (№ ) - 361 днів, сума боргу 19 818 грн, дата операції 07.03.2019;

- за податковою декларацією з податку на прибуток підприємства від 01.03.2018 (№ ) - 361 днів, сума боргу 233 555,15 грн, дата операції 07.03.2019;

- за податковою декларацією з податку на прибуток підприємства від 01.03.2019 (№ ) - 6 днів, сума боргу 19 818 грн, дата операції 07.03.2019.

Позивачем подано заперечення вих. №11 від 11.04.2019 до акту від 25.03.2019 № 001090/26-15-12-12-134067398, у якому зазначено, що стосовно сплати сум самостійно визначеного грошового зобов`язання за деклараціями від 01.03.2018 та 02.03.2018 ГУ ДФС у м. Києві направлено ТОВ «ФК «Надія України» податкову вимогу №127187-17 від 05.07.2018 та рішення №127197-177 про опис майна у податкову заставу, що були оскаржені у адміністративному та судовому порядку (справа № 640/18325/18). Позивачем зазначено, що оскільки судовий розгляд по справі про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу ще триває, то ГУ ДФС у м. Києві не має законних підстав повторно складати акт по тих самих сумах та на тих самих підставах, що оскаржуються в судовому порядку.

ГУ ДФС у м. Києві листом від 17.04.2019 № 75297/10/26-15-12-12-18 надано відповідь на заперечення, у якій вказано, що заперечення подано з порушенням строків, а отже підлягає залишенню без розгляду.

За результатами камеральної перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 26.04.2019 № на суму 1981,80 грн та від 26.04.2019 № на суму 50674,63 грн.

Позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу вих. № 15 від 24.05.2019.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 № 31172/6199-99-11-06-01-25 скаргу ТОВ «ФК «Надія України» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 № та від 26.04.2019 № без змін.

Позивач вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, грошове зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік було сплачено у повному розмірі у 2018 році у відповідності до поданих уточнюючих декларацій та вимог ПК України, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними у матеріалах справи, фіскальним органом не взято до уваги подання позивачем уточнюючої декларації від 28.03.2019 до прийняття оскаржуваних рішень Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено факту відсутності відповідної інформації в інтегрованій картці платника податку, не зазначено в чому полягає порушення прав позивача у цій частині та не вказано обґрунтованих правових підстав для зобов`язання відповідача внести відповідні зміни.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Підпунктом 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 ПК України (станом на час виникнення спірних відносин), встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Підпунктом 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 ПК України передбачено, що платниками податку на прибуток підприємств є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

У відповідності до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1. ст. 135 ПК України).

Згідно із п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до цього пункту платниками податку на прибуток та неприбутковими підприємствами, установами та організаціями, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації) та її невід`ємною частиною (п. 46.2 ст. 46 ПК України).

Пунктами 49.1, 49.2 ст. 49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 п. 57 ПК України).

Згідно з п. п. 203.1, 203.2 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2018 позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за звітний період - 2017 рік, що зареєстрована за № .

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Позивачем 02.03.2018 складено та направлено уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за № , якою задекларовано:

- у рядку 02 (фінансовий результат до оподаткування) - 1649010 грн;

- у рядку 03 РІ (різниці, які виникають відповідно до ПК України) - «-»;

- у рядку 06 (податок на прибуток) - 296822 грн.;

- у рядку 17 (податок на прибуток за звітний (податковий) період) - 296822 грн;

- у рядку 19 (податок на прибуток, нарахований за результатами останнього звітного (податкового) періоду) - 296822 грн;

- у рядку 26 (виправлення помилок: збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду) - 19818 грн;

- у рядку 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств) - 595 грн.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем 07.03.2018 сплачено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік у розмірі 297417 грн (296822 грн за податком на прибуток + 595 грн штрафу) , що підтверджується випискою з рахунку ТОВ «ФК «Надія України» за 07.03.2017.

В подальшому 01.03.2019 позивачем складено уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік за № , якою задекларовано:

- у рядку 02 (фінансовий результат до оподаткування) - 1649010 грн;

- у рядку 03 РІ (різниці, які виникають відповідно до ПК України) - «-55908 грн»;

- у рядку 06 (податок на прибуток) - 286758 грн;

- у рядку 17 (податок на прибуток за звітний (податковий) період) - 286758 грн;

- у рядку 19 (податок на прибуток, нарахований за результатами останнього звітного (податкового) періоду) - 286758 грн;

- у рядку 26 (виправлення помилок: збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду) - 19818 грн;

- у рядку 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств) - 595 грн.

Внаслідок помилкового збільшення податкового зобов`язання у рядку 26 та рядку 30, позивачем складено 28.03.2019 уточнюючу річну податкову декларацію за 2017 рік за № , що отримана відповідачем 28.03.2019 згідно з квитанцією №2, якою задекларовано:

- у рядку 02 (фінансовий результат до оподаткування) - 1649010 грн;

- у рядку 03 РІ (різниці, які виникають відповідно до ПК України) - «-55908 грн»;

- у рядку 06 (податок на прибуток) - 286758 грн;

- у рядку 17 (податок на прибуток за звітний (податковий) період) - 286758 грн;

- у рядку 19 (податок на прибуток, нарахований за результатами останнього звітного (податкового) періоду) - 286758 грн;

- у рядку 26 (виправлення помилок: збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду) - «-29881 грн»;

- у рядку 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств) - «-».

З наведеного вбачається, що податкове зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік було сплачене 07.03.2018 у розмірі 297417 грн, а в подальшому - 01.03.2019 та 28.03.2019 суми такого зобов`язання було зменшено в результаті застосування різниць, на які зменшується фінансовий результат, та внесення виправлень в частині обрахування штрафів. Таким чином, внаслідок уточнення податкових декларацій позивачем заниження сум грошового зобов`язання здійснено не було.

Уточнюючу декларацію від 28.03.2019 № було подано після проведення камеральної перевірки від 25.03.2019, проте до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п. 50.2. ст. 50 ПК України, платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Цією нормою встановлено обмеження щодо подання уточнення до показників поданої звітності лише у разі проведення документальної планової або позапланової перевірки. Разом з тим, у разі отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації.

Водночас, праву платника податку подати уточнюючу податкову декларацію кореспондує обов`язок контролюючого органу прийняти таку декларацію, провести в установлений строк камеральну перевірку та за її результатами здійснити відповідні дії. Після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 815/4013/14 та від 04.09.2018 у справі № 813/1977/14.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 20 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до пункту 126.1. статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом першої інстанції вірно вказано, що грошове зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік було сплачено у повному розмірі у 2018 році у відповідності до поданих уточнюючих декларацій та вимог ПК України, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними у матеріалах справи, враховуючи необґрунтованість висновків відповідача щодо несвоєчасної сплати позивачем податкових зобов`язань за уточнюючими деклараціями від 01.03.2018, 02.03.2018 та 01.03.2019, з урахуванням того, що фіскальним органом не взято до уваги подання позивачем уточнюючої декларації від 28.03.2019 до прийняття оскаржуваних рішень, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Разом із тим, позивач вказав, що відповідачем не внесено відповідну інформацію до інтегрованої картки платника щодо оскарження податкової вимоги № 127187-17 від 05.07.2018 та рішення № 127197-177 про опис майна у податкову заставу, прийнятих внаслідок подання податкової декларації з податку на додану вартість від 02.03.2018, однак позивачем жодним чином не доведено факту відсутності такої інформації в інтегрованій картці платника податку, не зазначено в чому полягає порушення прав позивача у цій частині та не вказано обґрунтованих правових підстав для зобов`язання відповідача внести відповідні зміни.

Враховуючи, що оперативний облік податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що здійснюється за допомогою інформаційної системи органів ДФС, зокрема, в частині ведення інтегрованої картки платника, є функціональною діяльністю контролюючого органу, беручи до уваги, що внесення податковим органом інформації про початок/продовження процедури адміністративного чи судового оскарження здійснюється виключно для внутрішнього обліку нарахування сум податків, тому можлива відсутність інформації про судове оскарження податкової вимоги № 127187-17 від 05.07.2018 та рішення № 127197-177 про опис майна у податкову заставу самостійно, без інших рішень податкового органу не породжує зміну прав та обов`язків позивача як платника податків, отже вимоги у частині зобов`язання відповідача внести інформацію про суми податків до інтегрованої картки платника задоволенню не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює доводи податкового органу, які викладені у відзиві на позовну заяву, тобто в ній не наведено жодних аргументів на спростування правової позиції суду першої інстанції, та надано жодних доказів щодо неправильного застосування судом норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов