Справа № 640/8454/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року місто Київ № 640/8454/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста

Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ

про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ (далі-відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2020 та накладення арешту на всі рахунки ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати постанову від 16.03.2020 про відкриття виконавчого провадження та накладення арештів на майно (кошти) ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18 березня 2020 року позивачу від Приватбанку стало відомо, що її рахунки заблоковано на підставі виконавчого провадження №61504437. Виконавче провадження відкрито на підставі вимоги податкового органу №Ф-215310-17 від 15.05.2019. Зазначена вимога та постанова про відкриття виконавчого провадження та арешт майна (коштів) на адресу позивача не надходили. Вказано, що позивач є пенсіонером МВС України з 2004 року, яка отримує пенсію протягом 16 років, позбавлена можливості придбати продукти харчування, ліки та здійснювати інші необхідні розрахунки.

На думку позивача, постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2020 та арешт всіх рахунків позивача винесені з порушенням статей 52, 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Васильченко І.П.) від 21.04.2020 адміністративну справу №640/8454/20 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Через неможливість продовження розгляду справи суддею Васильченко І.П., розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2020 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", в порядку пункту 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду позовну заяву №640/8454/20 передано на автоматизований перерозподіл справ між суддями.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи перереєстровано, в порядку, визначеному пунктом 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Літвіновій А.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2020 прийнято адміністративну справу №640/8454/20 до провадження судді Літвінової А.В. та вирішено, що розгляд справи буде здійснюватись в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на момент прийняття рішення у справі, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, та не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Слід зазначити, що під час судового провадження позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, яку згодом було відкликано до вирішення судом питання про її прийняття.

В судовому засідання 30.10.2020, судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ 16.03.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61504437, на підставі вимоги №ф-215310-17 від 15.05.2019 Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу в розмірі 42914,35 гривень.

Також, головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ 06.04.2020 винесено постанову ВП№61504437 про арешт майна боржника.

Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ 16.03.2020 та 06.04.2020 винесено постанови ВП№61504437 про арешт коштів боржника.

Разом з тим, головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ 06.04.2020 винесено постанови ВП№61504437 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Не погоджуючись із зазначеними постановами та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIIІ).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно пункту 7 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, зокрема, рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем виконавче провадження №61504437 відкрито на підставі вимоги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №ф-215310-17 від 15.05.2019.

Правомірність виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не є предметом розгляду справи в межах даних спірних правовідносин.

У відповідності до абзацу 1 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до абзаців 4, 5 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з абзацом 9 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У свою чергу, відповідно до пункту 5 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі-Інструкція №449), орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності), серед іншого: вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів); надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів).

В контексті наведених норм закону прийняття виконавчого документа до виконання, зокрема вимоги про сплату боргу, можливе лише у випадку якщо така вимога є узгодженою.

Відповідно до пункту 4 Розділу V Інструкції №449 після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Тобто, вимога про сплату боргу вважається належним чином врученою не тоді коли вона надіслана на адресу платника податків, а лише, у тому випадку коли вона надіслана на адресу платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази стосовного того, що вимога Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 15.05.2019 №ф-215310-17 належним чином вручена позивачеві, тобто є узгодженим грошовим зобов`язанням згідно приписів податкового законодавства України.

Відповідачем не надано суду доказів, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження у спірних правовідносинах відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" і підлягає виконанню в примусовому порядку.

За посиланням позивача, грошове зобов`язання, визначене ОСОБА_1 вимогою про сплату боргу від 15.05.2019 №ф-215310-17, є неузгодженим та спірним, оскільки оскаржується в судовому порядку як тільки позивачеві стало про неї відомо. При цьому, за посиланням позивача вимога про сплату боргу від 15.05.2019 №ф-215310-17 на адресу ОСОБА_1 не надходила.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 відкрито провадження у справі №640/9725/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу від 07.11.2018, 15.05.2019 та 10.02.2020 №ф-215310-17.

За таких обставин постанова головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ від 16.03.2020 про відкриття виконавчого провадження №61504437 є протиправною та підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про скасування постанови від 16.03.2020 про відкриття виконавчого провадження №61504437, відтак, постанови, прийняті в рамках даного виконавчого провадження після відкриття провадження є незаконними та такими, що не підлягають виконанню.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне скасувати постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ від 06.04.2020 ВП№61504437 про арешт майна боржника, від 16.03.2020 та 06.04.2020 ВП№61504437 про арешт коштів боржника.

Суд зауважує, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подано та про причини не подання відзиву суд не повідомив, а тому у відповідності до приписів частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судом ці дії кваліфіковано як фактичне визнання позову.

Натомість, позивачем доведено та надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 73-77, 90, 139, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо відкриття виконавчого провадження від 16.03.2020 та накладення арешту на всі рахунки ОСОБА_1 .

Скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 16.03.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП№61504437.

Скасувати постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 06.04.2020 ВП№61504437 про арешт майна боржника, від 16.03.2020 та 06.04.2020 ВП№61504437 про арешт коштів боржника.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 287, 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.