Справа № 2-а-4402/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4402/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

при секретарі судового засідання: Колодійчук Олександр Вікторович

за участю представників сторін:

позивача : Бабіна Г.В.

відповідача : не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці

про: визнання протиправним та скасування рішення комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії щодо визнання позивача учасником бойових дій та видання посвідчення встановленого зразка.

Позовні вимоги обґрунтовано наявністю умов для надання позивачу статусу учасника бойових дій, оскільки у період з 03.03.1988 року по 04.08.1988 року останній, під час проходження навчання у Вищому політичному училищі ім. 60-річчя ВЛКСМ МВС СРСР, за рішенням уряду СРСР залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів по нормалізації обстановки, відновлення законності та охорони громадського стану на території Азербайджанської та Вірменської РСР.

Проте, рішенням комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, відмовлено у визнанні позивача учасником бойових дій, в зв`язку з відсутністю в Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року, території держави та період, які зазначені в документах військовослужбовця.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового повідомлення.

Позиція відповідача вбачається з письмових заперечень від 24.11.2010 року, в яких відповідач посилається на те, що в переліку держав, в яких велися бойові дії, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 не міститься територія держави та період, які зазначені в документах ОСОБА_1 , а інших документів, які підтверджують участь в бойових діях, позивачем не надано, а відтак підстави для визначення його учасником бойових дій у відповідача відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Зокрема, суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним і скасування рішення комісії управління МВС України на Південно-Західній залізниці з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій від 12.07.2010 року, оформлене протоколом № 1 від 12.07.2010 року в частині відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_1 , виходячи з наступного

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в квітні 2010 року звернувся до управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці з рапортом про визнання його учасником бойових дій. До рапорту було додано архівну довідку № 4/А/Б-1728 від 20.04.2010 року (а.с. 8), в якій, зокрема, зазначено про те, що позивач під час проходження навчання у Вищому політичному училищі ім. 60-річчя ВЛКСМ МВС СРСР в період з 02.03.1988 року по 04.08.1998 року знаходився у службових відрядженнях для виконання завдань по охороні громадського порядку в республіках Закавказзя (м. Баку Азербайджанська РСР, м. Єреван, м. Масіс Вірменська РСР).

12.07.2010 року відбулось засідання комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, рішенням якої, оформленим протоколом № 1 від 12.07.2010 року, відмовлено ОСОБА_1 у визначенні учасником бойових дій, оскільки території держави та періодів зазначених військовослужбовцем, в Переліку, затвердженому Постановою КМУ від 08.02.1999 року №63 немає, а інших доказів, які б підтверджували факт участі в бойових діях позивачем не надано.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби Безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених в цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 року № 16 (далі - Положення), Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій (далі - Комісія) створюється у міністерстві та відомстві для розгляду заяв громадян, які працювали на підприємствах, в установах та організаціях відповідних міністерств і відомств і були направлені ними на роботу за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР в держави, де в цей період велися бойові дії.

В пункті 3 Положення зазначено, що Комісія зобов`язана: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії. Якщо виникає потреба у додаткових документах, що підтверджують статус заявника, Комісія робить запит до відповідних архівних установ, про що повідомляє заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісії, у тримісячний термін; видавати довідки за зразком згідно з додатком.

Звертаючись з рапортом, позивачем на підтвердження факту відрядження для виконання завдань по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану, контролю за дотриманням населенням умов введеного комендантського часу, припинення збройних сутичок між населенням в республіках Закавказзя, а саме, в місті Баку (Азербайджанська РСР) та містах Єреван та Масіс (Вірменська РСР), комісії було надано: Архівну довідку Центрального архіву внутрішніх військ МВС Російської федерації № 4/А/Б-1728 від 20.04.2010 року, в якій, зокрема, зазначено про те, що курсант І роти І батальйону молодший сержант ОСОБА_1 знаходився у службових відрядженнях для виконання завдань по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану: в м. Баку з 02.03.1988 року - 11.03.1988 року; в м. Єреван з 22.03.1988 року - 31.03.1988 року; в м. Єреван та Масіс з 15.06.1988 року - 04.08.1988 року.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, основною підставою для відмови позивачу у визначенні його учасником бойових дій слугувала відсутність в Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Перелік) території держави та періодів зазначених в документах військовослужбовця.

Слід зауважити, що зазначений Перелік не є вичерпним. В ньому також міститься вказівка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року. Водночас, в примітці №6 до позиції інші країни після грудня 1979 року" зазначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Однак, на відміну від інших приміток №№ 1-5, 7 до цього пункту, в яких безпосередньо зазначено, що вони поширюються на обмежене коло осіб, примітка № 6 до позиції "інші країни після грудня 1979 року" лише зазначає про надання пільг саме військовим фахівцям, які направлялись Генеральним штабом ЗС колишнього Союзу РСР. При цьому, зазначена примітка № 6 ніяким чином не обмежує коло осіб на яких розповсюджується позиція "інші країни після грудня 1979 року". Крім того, як зазначалось, ОСОБА_1 не перебував на службі у ЗС СРСР, а ВВ МВС СРСР не входили до складу Збройних Сил.

Викладене, при прийнятті рішення, не взято Комісією до уваги.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. Частина 3 вказаної норми встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повнова жень, їхніх посадових і службових осіб через призму вищезазначених критеріїв, суд, в разі виявлення порушень хоча б одного із цих крите ріїв і за умови порушення прав, свобод та інтересів позивача, має всі підстави для задоволення адміністративного позову.

Суд при вирішенні даної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави ( частини 1 статті 8 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Беручи до уваги вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, оформлене протоколом №1 від 12.07.2010 року, в частині відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_2 , прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, в зв`язку з чим, підлягає скасуванню в цій частині.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування всього оскаржуваного рішення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, останнє стосується не тільки позивача, а й інших осіб.

Крім того, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Як наслідок, суд, з метою повного захисту прав позивача, вважає необхідним зобов`язати управління МВС України на Південно-Західній залізниці вчинити дії щодо перегляду питання про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій та видачі посвідчення встановленого зразка, враховуючи також і те, що саме до компетенції останнього, відповідно до норм Положення, входить створення відповідних комісій з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій.

Згідно положень статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії управління МВС України на Південно-Західній залізниці з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій від 12.07.2010 року, оформлене протоколом № 1 від 12.07.2010 року, в частині відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління МВС України на Південно-Західній залізниці вчинити дії щодо перегляду питання про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп судових витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 10.12.10

Суддя /підпис/ Альчук Максим Петрович

Копія вірна

Суддя:

Секретар:

06.12.2010