Справа № 560/3848/20
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3848/20
РІШЕННЯ
іменем України

19 листопада 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій при звільненні з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на момент звільнення з військової служби йому не була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Відповідач 05.06.2020 року на виконання рішення суду провів розрахунок з виплати цієї грошової компенсації. Оскільки остаточний розрахунок був здійснений лише 05 червня 2020 року, відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову також зазначив, що оскільки спеціальним законом порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначений, слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України.

Позивач покликається на те, що він звертався до відповідача з заявою про вказану виплату, однак отримав відмову, з якою не погоджується.

Провадження у справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд витребував у Військової частини НОМЕР_1 відомості щодо розміру заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарні місяці до звільнення та відповідний розрахунок середнього заробітку. Документи на виконання ухвали суду надійшли 18.11.2020 року.

Військовою частиною НОМЕР_1 поданий відзив, у якому у задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач покликається на те, що вказана позивачем компенсація середнього заробітку за час затримки розрахунку застосовується у правовідносинах за трудовим договором і не розповсюджується на розрахунки з військовослужбовцями. Оскільки трудові відносини, унормовані КЗпП, та військова служба мають різну природу та спосіб законодавчого врегулювання, відповідач вважає доводи позивача хибними. Крім того, посилається на відсутність вини військової частини у несвоєчасній виплаті компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, оскільки відповідач не є розпорядником коштів. Також просить у разі задоволення позову зменшити розмір компенсації середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, враховуючи вимоги щодо пропорційності розміру.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (попередня назва НОМЕР_2 , польова пошта НОМЕР_3 ), отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням і ніким не оспорюється.

16.06.2017 позивач був звільнений з військової служби, виключений зі списків особового складу військової частини, отримав розрахунок за час служби.

Вважаючи, що проведений з ним розрахунок в частині невиплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій є неповним, позивач звернувся до суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі №560/1549/20, яке набрало законної сили, суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки. Суд зобов`язав нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

На виконання рішення суду відповідач 05.06.2020 року виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій в розмірі 9977,20 грн., що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 у АТ КБ "ПриватБанк" (а. с. 7) і позивачем не заперечується.

У червні 2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на що отримав відмову від 10.07.2020 (вих. №1936), обґрунтовану тим, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу, відтак врегульовані різним законодавством. Враховуючи це, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів щодо оплати праці не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Згідно з Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовець до проведення з ним усіх передбачених розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На даний час Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII ) та вищезгаданим Положенням про проходження військової служби чітко не врегульовані питання, пов`язані з виплатою грошового забезпечення або відповідних компенсацій військовослужбовцям у разі затримки проведення з ними повного розрахунку за час служби.

Як вбачається зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовані спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними, відтак норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані певні спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівниками.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження військової служби, чітко не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату всіх належних сум звільненим військовим, з метою забезпечення принципу рівності прав та недискримінації у трудових відносинах колегія суддів Верховного Суду прийшла до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними. Ці норми поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби та пов`язані з обов`язком провести виплату усіх належних працівнику коштів при звільненні зі служби.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності, який застосовується у розмірі середнього заробітку, спрямований на захист права звільнених працівників на отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (тобто усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою коштів. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби. Це узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним також у постановах від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 30.04.2020 у справі №140/2006/19 та від 20.05.2020 у справі №816/1640/17.

Як вже було встановлено судом, позивач був звільнений 16.06.2017 року, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій в сумі 9977,20 грн. була виплачена йому 05.06.2020, відтак тривалість затримки розрахунку склала 1086 днів.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з довідкою-розрахунком військової частини НОМЕР_1 про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період квітень-травень 2017 року (2 останні місяці служби) позивачу за цей період нараховано 14386,20 грн. грошового забезпечення, кількість календарних днів за цей період - 61 день.

Відповідно до розрахунку (№1819 від 27 жовтня 2020 року) середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке обчислене на підставі положень п. 7 розділу І відомчого Наказу Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018, середньоденне грошове забезпечення позивача за відповідний період складає 241,17 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає з боку роботодавця внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 р. у справі №761/9584/15-ц розглянула питання визначення пропорційного та співмірного розміру коштів, які підлягають стягненню з роботодавця у зв`язку з несвоєчасними виплатами працівникам.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, Суд зазначив, що необхідно враховувати наступне:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,

- співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд, як вбачається зі змісту цієї постанови, прийшов до висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про виплату належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Судом під час вирішення справи №560/3848/20 враховані вказані критерії, а також правова позиція та механізм врахування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, викладені Верховним Судом під час вирішення справи №806/2473/18, де у постанові від 30.10.2019 р. Суд прийшов до наступних висновків.

Коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку розраховується за наступною формулою (з урахуванням предмету спору): виплачена компенсація або інша частка недоплачених коштів / середній заробіток за час затримки розрахунку * 100 (помножити на 100). Отриманий коефіцієнт у відсотках.

Сама ж сума, яка підлягатиме виплаті, з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, а також істотності частки складових заробітної плати, розраховується за такою формулою: середньоденний розмір грошового забезпечення * коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати, отримане помножити на кількість днів (календарних або робочих) затримки розрахунку.

Суд враховує зазначений механізм обчислення, сформульований Верховним Судом, та здійснює розрахунок наступним чином:

коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку вираховується так:

середньоденне грошове забезпечення позивача складає 241,17 грн. (Розрахунок №1819 від 27.10.2020 р.), розрахункова сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 16 червня 2017 року по 05 червня 2020 року (1086 календарні дні) становить 261 910,62 грн.

9977,20 грн. (виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій) / 261 910,62 грн. (розрахункова сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 16 червня 2017 року по 05 червня 2020 року) х 100 = 3,8%.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 3,8% становить: 241,17 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 3,8 % = 9,16 грн.; 9,16 грн. х 1086 (днів затримки розрахунку) = 9947,76 грн.

Сума компенсації 9947,76 грн. є співмірною із загальною сумою виплачених відповідачем позивачеві коштів (9977,20 грн.)

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та істотності частки недоплаченої суми коштів порівняно із середнім заробітком, за час затримки розрахунку позивачеві слід виплатити 9947,76 грн.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про те, що суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а)

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З врахуванням вищевказаних приписів законодавства та правових позицій Верховного Суду у подібних та аналогічних правовідносинах, суд вважає, що відповідач не довів відсутність у позивача права на одержання коштів за час затримки розрахунку, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Визнати необґрунтованою невиплату Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 червня 2017 року по 05 червня 2020 року в сумі 9947,76 (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок сім) гривень 76 к. з вирішенням питання утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів відповідно до вимог закону.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19 листопада 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя І.С. Козачок