Справа № 644/646/20
Суддя: Попова В. О.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя Попова В. О.
Справа № 644/646/20
Провадження № 2-а/644/41/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

в складі головуючого - судді Попової В.О.,

за участю :

секретаря судового засідання Дашкової К.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувся в суд з позовом до відповідача та , уточнивши позовні вимоги, просить скасувати постанову інспектора роти №6 батальйону №3 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Ругаленка Антона Ігоровича від 15.01.2020 року серії ЕАК № 1980798 по справі про адміністративне правопорушення про накладання адміністративного стягнення на нього за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 гривень та стягнути з відповідача на його користь за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати 5 100 гривень.

Ухвалою суду від 30.09.2020 року задоволено клопотання позивача щодо конкретизації кола відповідачів; належний відповідач по справі - Департамент патрульної поліції .

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що категорично не згоден з постановою інспектора роти №6 батальйону №3 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Ругаленка Антона Ігоровича від 15.01.2020 року серії ЕАК № 1980798 по справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.1 ст.122 КУпАП. Наполягав на тому, що інспектором Ругаленком А.І. було проігноровано його вимоги про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, щодо нього на іншу дату. Внаслідок чого його було позбавлено можливості скористатися послугами адвоката. Також, йому не надавались докази вчиненого нібито ним правопорушення. Тобто, в оскаржуваній ним постанові про накладення адміністративного стягнення не з`ясовано всіх обставин та не відображено посилань на докази, якими підтверджені підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому обставини притягнення до адміністративної відповідальності є нечіткими та такими, що не відповідають нормам КУпАП. Відповідно п.10.3.2. ДСТУ 4100-2014. «ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування» поза населеними пунктами попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1.-1.4.3., 1.29-1.31.6, потрібно встановлювати на відстані від 150 м до 300 м, а в населених пунктах - на відстані від 50 м до 100 м до початку небезпечної ділянки. Стверджував, що неналежна організація дорожнього руху, зокрема й знаки, встановлені з порушенням ПДР, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Просив взяти до уваги долучену ним до матеріалів справи схему організації дорожнього руху на ділянці автомобільної дороги М18 Харків - Сімферополь-Алушта-Ялта км19+166-км, з якої взагалі не вбачається наявність знака 2.2. на 19 км дороги М18 , встановленого у відповідності до ДСТУ 4100-2014. «ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування». Просив позов задовольнити.

Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, (а.с.50), надав відзив на позов, (а.с. 39-47), в якому зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні; просив розглянути справу за його відсутністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 15.01.2020 року інспектором роти №6 батальйону №3 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Ругаленком Антоном Ігоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1980798 , якою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 15.01.2020 року о 21 годині 22 хвилині на 19 км автомобільної дороги М18 смт. Високий Харківської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Асurа MDX», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено), чим порушив вимоги п.8.4 «б» ПДР.

Оцінюючи доводи позивача в частині доведеності обставин вчинення ним правопорушення, суд зазначає наступне.

Адміністративним правопорушенням згідно ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30.06.1993 року встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року( із змінами та доповненнями).

Пунктом 8.4 розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» Правил дорожнього руху встановлено поділ дорожніх знаків на групи. Оскаржувана постанова не містить зазначення групи, до якої відносить дорожній знак, вимоги якого порушені позивачем.

Згідно п.2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху дорожній знак «Проїзд без зупинки заборонено» (знак пріоритету) забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Відповідно до п.п. «б» п.8.4 розділу 8 Правил дорожнього руху знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Знаки 2.1-2.3,2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги,крім того,знак 2.3на початку,а знак 2.4 - в кінці головної дороги. Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, то йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2. Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.

Згідно п.8.2-1 розділу 8 Правил дорожнього руху дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

На дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях, а також правила їх застосування на всіх дорогах, що експлуатуються та будуються, поширюється Національний стандарт України ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

10.3.2. Поза населеними пунктами попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.3. 1.29 - 1.31.6, потрібно встановлювати на відстані від 150 м до 300 м, а в населених пунктах - на відстані від 50 м до 100 м від початку небезпечної ділянки.

Якщо початок небезпечної ділянки закритий від водія крутим поворотом, переломом поздовжнього профілю, спорудою тощо допускають установлювати попереджувальні знаки на іншій відстані, яку зазначають у цьому разі на табличці 7.1.1.

10.3.3. Якщо між попереджувальним знаком і початком небезпечної ділянки є перехрестя, за цим допускають установлювати повторний попереджувальний знак із табличкою 7.1.1 Якщо відстань між початком небезпечної ділянки і перехрестям менша ніж 20 м то на дорозі, що перетинається, допускають установлювати відповідний знак із табличкою 7.1.3 або 7.1.4 на відстані до 50 м від перехрестя.

10.4.2 Знак 2.1 «Дати дорогу» потрібно встановлювати безпосередньо перед виїздом на дорогу, по якій знаками 2.3 або 1.22. 1.23.1-1.23.4 надано переважне право проїзду даного перехрестя, а також на початку смуги розгону.

Якщо у місцях виїзду на дорогу, на якій транспортні засоби користуються переважним правом проїзду перехрестя,є смуга розгону, то знак 2.1 потрібно встановлювати перед початком цієї смуги

Допускають установлювати знак 2.1 перед виїздами на дорогу з покриттям з лісових просік, польових та інших доріг без покриття, а також у місцях виїзду на дорогу з територій гаражів. АЗС, майданчиків відпочинку тощо.

Знак 2.1 з табличкою 7.1.1 або 7.1.2 на дорогах поза населеними пунктами, за винятком доріг без покриття, потрібно встановлювати попередньо на відстані від 150 м до 300 м від перехрестя, якщо перед перехрестям установлено відповідно знак 2.1 або 2.2.

Відповідно до п.10.4.3 ДСТУ 4100-2014 знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» повинен установлюватись у місцях, де згідно з вимогами п.10.4.2. може бути установлено знак 2.1, але не забезпечено видимість транспортних засобів, які наближаються дорогою, що перетинається. Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, знак 2.2 повинен установлюватись з табличкою 7.8. Знак 2.2 повинен установлюватись у місці, з якого для водія транспортного засобу, що зупинився, забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається. Знак 2.2 допускається встановлювати перед залізничними переїздами без охорони і перед тими, які не облаштовані світлофорною сигналізацією у тому разі, коли водій, який перебуває від переїзду на розрахунковій відстані видимості дороги, бачить поїзд, що перебуває на відстані не більшій як 50 м від переїзду. Знак 2.2 допускається установлювати також у разі виконання робіт на переїзді. Знак у цьому разі установлюють на відстані 10 м до найближчої рейки.

Таким чином, дорожній знак «Проїзд без зупинки заборонено» встановлюється перед перехрестями та перед залізничними переїздами.

Зі схеми організації дорожнього руху, наданої Службою автомобільних доріг у Харківській області , на ділянці автомобільної дороги М18 Харків - Сімферополь-Алушта-Ялта км19+166-км, а саме на 19км ділянці автомобільної дороги М18 смт. Високий Харківської області, не вбачається наявність встановленого у відповідності до ДСТУ 4100-2014. «ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» , за порушення вимог якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

За положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушенняє будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою ст.283 КУпАП, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до схеми організації дорожнього руху, наданою Службою автомобільних доріг у Харківській області , на 19 км автомобільної дороги М18 Харків - Сімферополь-Алушта-Ялта км19+166-км, відсутній встановлений у відповідності до ДСТУ 4100-2014. «ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожній знак 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», за порушення вимог якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Викладене свідчить про не встановлення наявності протиправної винної дії, яка посягає на громадський порядок, та необґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що він категорично заперечує наявність порушень правил дорожнього руху в його діях та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП . В обґрунтування своїх тверджень про відсутність знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» на 19км ділянці автомобільної дороги М18 смт. Високий Харківської області, позивач в судовому засіданні посилався на відповідну схему організації дорожнього руху, складену Службою автомобільних доріг у Харківській області. Відповідачем доказів на спростування пояснень позивача не надано.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкт владних повноважень, яким є Департамент патрульної поліції.

В наявному в матеріалах справи відзиві відповідача йдеться про те , що Департамент патрульної поліції не вбачає порушень матеріального та процесуального права при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1980798 , якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. У відзиві представник відповідача просив розглянути справу без його участі.

Відповідачем надано оптичний диск, але з відеозаписів від 15.01.2020 року, які містяться на ньому, не вбачається факту скоєння позивачем правопорушення, зокрема, не зафіксовано здійснення ним руху на автомобілі без зупинки при наявності дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Відеозапис починається після зупинки автомобілю позивача ОСОБА_1 та закінчується складанням відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення. Крім того, судом встановлено розбіжності у часі, а саме в оскаржуваній постанові час скоєння ОСОБА_1 правопорушення зазначений як 21 година 22 хвилини, проте у наданому відповідачем відеозаписі, який починається після зупинки автомобілю позивача ОСОБА_1 , зазначено час 21 година 20 хвилин. Тому, враховуючи зазначені обставини, надати оцінку обставинам можливого правопорушення та відповідно законності винесення постанови працівником поліції у суду об`єктивної можливості не має.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі 216/5226/16-а.

Таким чином, належних доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано. Так, не було подано суду для дослідження будь-яких доказів вчинення адміністративного правопорушення позивачем, в тому числі даних про наявність встановлених дорожніх знаків, що забороняють проїзд без зупинки транспортного засобу, тобто доводи позивача не були спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд вважає за необхідне постанову від 15.01.2020 року серії ЕАК № 1980798 скасувати та справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити, тобто вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 100 гривень, суд зазначає наступне.

За ч.1, ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1, ч.2 , ч.3 ст. 134 КАСУ країни витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно п.п.4,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано адвокатську угоду від 20.01.2020 року; розрахунок суми судових витрат в розмірі 5 100 грн. ; акт наданих послуг від 30.09.2020 року.

Враховуючи, що витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені, пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета та складності спору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу, та стягнення на користь позивача суми сплачених витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5 100 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 9, 90, 132-139, 244- 246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти №6 батальйону №3 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Ругаленка Антона Ігоровича від 15.01.2020 року серії ЕАК № 1980798 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (, юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ,( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5100 ( п`ять тисяч сто) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевській районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Рішення складено 18.11.2020.

Головуючий: суддя В.О.Попова