Справа № 640/3418/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3418/19 Суддя першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Служби безпеки України на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Червоногранітний кар`єр» до Служби безпеки України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу в частині, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Червоногранітний кар`єр» (далі - Позивач, ТОВ «Червоногранітний кар`єр») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (далі - Відповідач-1, СБ України), Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яке у подальшому перейменоване у Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - Відповідач-2, Мінекономіки України), про:

- визнання протиправними дій СБ України щодо направлення до Мінекономіки України подання - матеріалу від 27.09.2018 року №8/1/5-10713 ДСК;

- визнання протиправним та скасування наказу Мінекономіки України від 30.10.2018 року №1581 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України» в частині застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності до ТОВ «Червоногранітний кар`єр».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог чинного законодавства у поданні СБ України не зазначено, які саме норми Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» або пов`язаних з ним законів України порушило ТОВ «Червоногранітний кар`єр» під час ведення зовнішньоекономічної діяльності. Зауважив, що надані СБ України на підтвердження таких порушень копії матеріалів кримінального провадження не можуть бути враховані в якості доказів, оскільки не засвідчені в установленому ст. 94 КАС України та ДСТУ 4163-2003 порядку. Зазначив, що Мінекономіки України у своєму наказі не визначено безпосередній зміст виявленого порушення. Крім того, підкреслив, що у наказі відсутня вказівка на строк застосування спеціальної санкції.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що підготовка та направлення до Мінекономіки України подання щодо необхідності застосування до суб`єктів господарювання спеціальних санкцій є дискреційним правом СБ України, а відтак висновки суду щодо протиправності відповідних дій Відповідача-1 є безпідставними. Наголошує, що наданими до суду відомостями кримінального провадження підтверджується існування у Служби безпеки України підстав для складання та направлення Мінекономіки України вказаного подання, яке, як підкреслює Апелянт, містить посилання на чіткі норми закону, які порушено ТОВ «Червоногранітний кар`єр», а термін дії спеціальної санкції визначено Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Також, не погоджуючись із згаданим судовим рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при прийнятті оскаржуваного наказу Мінекономіки України застосовувалися норми Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у редакції, чинній на момент його винесення. Наголошує, що оскільки подання СБ України містило всі передбачені законодавством відомості, то у Мінекономіки України були відсутні правові підстави для неприйняття наказу. Крім того, звертає увагу, у поданні були зазначені норми Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», які були порушені ТОВ «Червоногранітний кар`єр», а в спірному наказі містяться всі передбачені чинним законодавством реквізити і дані.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційні скарги та призначено їх до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.09.2020 року, яке у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача було відкладено на 18.11.2020 року.

У відзиві на апеляційні скарги ТОВ «Червоногранітний кар`єр» просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд вірно вказав на те, що подані СБ України матеріали кримінального провадження не були засвідчені належним чином, а відтак нею не було надано доказів існування підстав для складання і направлення подання, в якому не було наведено й обґрунтування вчиненого Позивачем порушення. Також підкреслює, що оскаржуваний наказ не містив строку зупинення зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «Червноногранітний кар`єр».

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, Позивач та Відповідач-2 направили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що наказом Мінекономрозвитку України від 30.10.2018 року №1581 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України» відповідно до статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» за проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки на підставі подання Служби безпеки України, зокрема, від 27.09.2018 року №8/1/5-10713ДСК, у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом вирішено застосувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, зазначених в додатку до цього наказу, серед яких за порядковим №2 зазначено ТОВ «Червоногранітний кар`єр» (а.с. 10).

Як вбачається зі змісту даного наказу, підставою для його прийняття стали відомості, викладені у поданні СБ України щодо застосування спеціальної санкції до суб`єкта ЗЕД від 27.09.2018 року №8/1/5-10713ДСК (а.с. 43-44). В указаному поданні СБ України просила Мінекономрозвитку України застосувати спеціальні санкції згідно ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» до, зокрема, ТОВ «Червоногранітний кар`єр» за порушення ст. 2 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

У вказаному поданні зазначено, що ТОВ «Червоногранітний кар`єр» протягом 2015-2016 років здійснено 38 поставок на понад 28 тисяч тон гранітного щебню (фракція 5-20), видобутого у родовищі «Лезниківське» (Житомирська обл.) на адресу ФПАТ «Дмитрівський філіал «Містозалізобетонконструкція» (Російська Федерація, Московська обл., м. Дмитрів, вул. 2-га Інженерна, дім 27). Водночас, аналіз щоквартальної та річної звітності ПАТ «Містозалізобетонконструкція» (дані отримані із сайту www.dilosure.ru) за 2014-2016 роки, свідчить про те, що вказане підприємство здійснювало роботи з будівництва Керченської переправи.

ПАТ «Містозалізобетонконструкція» має філіал у м. Батайськ (Російська Федерація, Ростовська обл.), що не виключає здійснення фінансово-господарських операцій між структурними підрозділами акціонерного товариства з метою виконання робіт спрямованих на будівництво зазначеної Керченської переправи.

З 2015 року до теперішній час ТОВ «Червоногранітний кар`єр» здійснило 24 поставки на адресу ТОВ «Бетас», директором якої є ОСОБА_1 одночасно є засновником ТОВ «Бетас-Південь», зареєстроване за адресою: Республіка Крим, Симферопольський р-н, с. Скворцово, вул. Калініна, дім 49.

Вказане, на думку СБ України, свідчить про наявність в діях посадових осіб ТОВ «Червоногранітний кар`єр» окремих ознак підтримки окупаційної влади Російської Федерації на Кримському півострові та надання сприяння у будівництві Керченської переправи.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 5, 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на неправомірність та невідповідність оскаржуваного наказу вимогам чинного законодавства, а також відсутність об`єктивних передумов для направлення СБ України спірного подання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Згідно ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі - Закон; тут і надалі у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) зовнішньоекономічна діяльність - це діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Відповідно до ст. 3 Закону суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні є юридичні особи, зареєстровані як такі в Україні і які мають постійне місцезнаходження на території України (підприємства, організації та об`єднання всіх видів, включаючи акціонерні та інші види господарських товариств, асоціації, спілки, концерни, консорціуми, торговельні доми, посередницькі та консультаційні фірми, кооперативи, кредитно-фінансові установи, міжнародні об`єднання, організації та інші), в тому числі юридичні особи, майно та/або капітал яких є повністю у власності іноземних суб`єктів господарської діяльності.

До видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності, належать, зокрема, експорт та імпорт товарів, капіталів та робочої сили (ст. 4 Закону).

Положеннями ст. 2 Закону регламентовано основні принципи у сфері зовнішньоекономічної діяльності, якими мають керуватися її суб`єкти. До таких принципів належать:

1) принцип суверенітету народу України у здійсненні зовнішньоекономічної діяльності, що полягає у:

- виключному праві народу України самостійно та незалежно здійснювати зовнішньоекономічну діяльність на території України, керуючись законами, що діють на території України;

- обов`язку України неухильно виконувати всі договори і зобов`язання України в галузі міжнародних економічних відносин;

2) принцип свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у:

- праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв`язки;

- праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь-яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України;

- обов`язку додержувати при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності порядку, встановленого законами України;

- виключному праві власності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності на всі одержані ними результати зовнішньоекономічної діяльності;

3) принцип юридичної рівності і недискримінації, що полягає у:

- рівності перед законом всіх суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, незалежно від форм власності, в тому числі держави, при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності;

- забороні будь-яких, крім передбачених цим Законом, дій держави, результатом яких є обмеження прав і дискримінація суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, а також іноземних суб`єктів господарської діяльності за формами власності, місцем розташування та іншими ознаками;

- неприпустимості обмежувальної діяльності з боку будь-яких її суб`єктів, крім випадків, передбачених цим Законом;

4) принцип верховенства закону, що полягає у:

- регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки законами України;

- забороні застосування підзаконних актів та актів управління місцевих органів, що у будь-який спосіб створюють для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законами України;

5) принцип захисту інтересів суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, який полягає у тому, що Україна як держава:

- забезпечує рівний захист інтересів всіх суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності на її території згідно з законами України;

- здійснює рівний захист всіх суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України за межами України згідно з нормами міжнародного права;

- здійснює захист державних інтересів України як на її території, так і за її межами лише відповідно до законів України, умов підписаних нею міжнародних договорів та норм міжнародного права;

6) принцип еквівалентності обміну, неприпустимості демпінгу при ввезенні та вивезенні товарів.

Відповідно ч. 1 ст. 37 Закону за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності своїх обов`язків згідно з цим або пов`язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Приписи ч. ч. 2, 3 ст. 37 Закону визначають, що вказані санкції застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затвердженого наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 року №52, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №52), спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду.

Пунктом 1.2 Положення №52 передбачено, що санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Відповідно до п. 3.1 Положення №52 тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності щодо українських суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності означає позбавлення права займатися всіма видами зовнішньоекономічної діяльності, передбаченими статтею 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», за винятком: завершення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, при яких з боку українських суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності були перераховані кошти до застосування цієї санкції; завершення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями за продукцію, що була відправлена за межі України українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або відправлена в Україну іноземними суб`єктами господарської діяльності до застосування цієї санкції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Мінекономрозивтку України має право застосовувати до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України спеціальні санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення вимог Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» або пов`язаних з ним законів України та в разі проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки, на підставі відповідного подання уповноважених органів, яке містить визначені законом реквізити.

При цьому Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» надає право, зокрема, правоохоронним органам щодо внесення подання про застосування спеціальної санкції у разі виявлення порушень законодавства з боку суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, виявивши порушення вимог законодавства суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, правоохоронні органи мають право звертатись із поданням про застосування спеціальних санкцій; у свою чергу Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, отримавши відповідне подання, яке відповідає вимогам Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», не має підстав для не розгляду чи відхилення такого подання.

Аналогічна за змістом позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №809/4403/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Службу безпеки України» (далі - Закон про СБУ) Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону про СБУ Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана, зокрема, здійснювати заходи контррозвідувального забезпечення дипломатичних представництв, консульських та інших державних установ, а також заходи, пов`язані з охороною державних інтересів у сфері зовнішньополітичної та зовнішньоекономічної діяльності, безпекою громадян України за кордоном.

За правилами ст. 8 Закону України «Про основи національної безпеки України» основними напрямами державної політики з питань національної безпеки України в економічній сфері є забезпечення продовольчої безпеки; захист внутрішнього ринку від недоброякісного імпорту - поставок продукції, яка може завдавати шкоди національним виробникам, здоров`ю людей та навколишньому природному середовищу.

До завдань Служби безпеки України в силу ст. 2 Закону про СБУ також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Приписи ч. 1 ст. 8 Закону про СБУ Служба безпеки України взаємодіє з державними органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, які сприяють виконанню покладених на неї завдань.

На момент виникнення спірних правовідносин був чинним Порядок взаємодії Міністерства економіки України та Служби безпеки України з питань застосування спеціальних санкцій затверджено наказом згаданих органів від 08.11.2006 року №339/712 (далі - Порядок № 339/712).

Пунктами 2.1, 2.3 зазначеного Порядку № 339/712 закріплено, що Служба безпеки України на підставі відповідних матеріалів, які свідчать про порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язаних із ним законів України, готуються подання до Мінекономіки про застосування спеціальних санкцій.

Отже, підставою для надіслання СБ України подання є наявність матеріалів, які свідчать про порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язаних із ним законів України.

Вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, визначається Службою безпеки України в залежності від змісту правопорушення згідно із вимогами статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Офіційне попередження Мінекономіки про можливість застосування спеціальних санкцій пропонується Службою безпеки України, якщо порушення допущено вперше та/або носить разовий характер, або обсяги допущених порушень незначні та суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або іноземним суб`єктом господарської діяльності взято зобов`язання в найкоротший термін вжити практичні заходи, що призведуть до ліквідації порушення або гарантують у подальшому ліквідацію наслідків здійсненого порушення.

Приписи п. 2.7 Порядку №339/712 визначають, що подання про застосування (скасування, зміну виду, тимчасове зупинення дії) спеціальних санкцій вносяться до Мінекономіки за підписом уповноваженої на це посадової особи СБУ.

За правилами п. п. 3.1-3.3 Порядку №339/712 Мінекономіки інформує СБУ про результати розгляду подання про застосування (скасування, зміну виду, тимчасове зупинення дії) спеціальних санкцій у місячний строк з моменту надходження його від СБУ.

Мінекономіки з метою уточнення інформації щодо суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, стосовно яких отримано подання про застосування спеціальних санкцій, може робити відповідні запити до СБУ або до інших органів, що здійснюють контроль у сфері зовнішньоекономічної діяльності та валютного контролю, агентів валютного контролю про одержання додаткових матеріалів (інформації).

У разі наявності в Мінекономіки інших матеріалів (інформації) щодо діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності, до яких СБУ пропонується застосувати (скасувати, змінити вид, тимчасово зупинити дію) спеціальних санкцій, то ці матеріали долучаються до матеріалів про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій і розглядаються разом з поданням при прийнятті остаточного рішення. Остаточне рішення щодо доцільності офіційного попередження про можливість застосування спеціальних санкцій, застосування індивідуального режиму ліцензування чи тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, скасування (зміни виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій приймається Мінекономіки на підставі матеріалів, отриманих разом із поданням, та інформації, яка наявна в Мінекономіки.

Системний аналіз наведених норм у своїй сукупності дає підстави для висновку, що СБ України наділене повноваження на складання та направлення до Мінекономіки України подання щодо застосування спеціальної санкції до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності у разі виявлення порушень законодавства з боку останнього. У свою чергу, Мінекономіки України, отримавши відповідне подання, яке відповідає вимогам Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», не має підстав для не розгляду чи відхилення такого подання.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, підставою для внесення подання про застосування спеціальної санкції до ТОВ «Червоногранітний кар`єр» є отримання СБ України інформації щодо порушення вказаним підприємством вимог чинного законодавства, України, зокрема, ст. 2 та ч. 1 ст. 37 Закону.

У свою чергу, матеріали справи свідчать, що підставами для складання та направлення СБ України подання до Мінекономіки України стали, зокрема, матеріали кримінального провадження №0000144, в яких наявні вантажно-митні декларації, в яких відправником визначено «Червоногранітний кар`єр», а одержувачем - ФОАО «Дмитрівський ф-л «Мостжелезобетонконструкция», а також відомості з мережі Інтернет « Годовой отчет ОАО «Мостожелезобетонконструкция » за 2014-2016 роки, з якого випливає, що указане підприємство брало участь у будівництві мосту через Керченську протоку (а.с. 90-153).

При цьому твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що надані до матеріалів справи СБ України матеріали кримінального провадження не можуть бути враховані в якості доказів, оскільки подані поза межами встановленого судом строку і не засвідчені за правилами ст. 94 КАС України та ДСТУ 4163-2003, судова колегія вважає помилковим з огляду на таке.

Так, із змісту клопотання СБ України, до якого були додані матеріали кримінального провадження, вбачається, що неможливість своєчасного надання цих доказів було зумовлено особливістю процедури розголошення відомостей досудового розслідування, регламентованою ст. ст. 40, 222 КПК України (а.с. 87-88).

Крім того, безпосередньо матеріали кримінального провадження містять опис їх копій із зазначенням кількості аркушів (а.с. 90), були прошиті і пронумеровані, про що містяться відповідні відмітки у правому верхньому куті аркушів та відповідні отвори на документах, а також засвідчені старшим слідчим з особливо важливих справ 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції С. Філіповим із написом «В даному томі прошиті та пронумеровані копії документів, які відповідають оригіналам кримінального провадження №0000144 та скріплені печаткою «Для пакетів №88 СБ України» (а.с. 153, зворотній бік). При цьому, лінія розриву на відбитку печатки «Для пакетів №289» свідчить, що відповідний пакет документів було прошито.

Викладене, у свою чергу, дає підстави стверджувати про відповідність засвідчення наданих копій матеріалів кримінального провадження вимогам ст. 94 КАС України. При цьому твердження суду першої інстанції про те, що вони не засвідчені у відповідності до вимог ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року № 55, колегія суддів вважає помилковим, позаяк цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій).

Проте, аналіз змісту наданих СБ України до суду першої інстанції документів дає підстави стверджувати, що вони не були створені у результаті діяльності правоохоронного органу, а відтак вимоги ДСТУ 4163-2003 на них не можуть бути поширені.

За таких обставин, отримавши в установленому порядку інформацію про порушення ТОВ «Червоногранітний кар`єр» вимог законодавства про зовнішньоекономічну діяльність, СБ України відповідно до своїх завдань та в межах повноважень звернулося до Мінекономрозвитку України з відповідним поданням щодо застосування до Позивача спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, а відтак підстави для визнання дій протиправними відповідних дій СБ України відсутні.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що поданні від 27.09.2018 року №8/1/5-10713 містяться відомості про:

- найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження) - ТОВ «Червоногранітний кар`єр» (, Житомирська область, Хорошівський район, с. Червоногранітне, вул. Гранітна, 1);

- відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України - наявність у діях посадових осіб ТОВ «Червоногранітний кар`єр» окремих ознак підтримки окупаційної влади Російської Федерації на Кримському півострові та надання сприйняття у будівництві Керченської переправи - порушення ст. 2 Закону, яка визначає основні принципи діяльності у сфері ЗЕД;

- вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності;

- найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство - ФОАО «Дмитровский ф-л «Мостожелезобетонконструкция» (Російська Федерація, 141800, г. Дмитров, Московская область, вул. 2-ая Инженерная, дом. 27), ООО «Бетас» (РФ, ИНН 0), ООО «Бетас-Юг» (РФ, ИНН ).

При цьому, як вже було підкреслено раніше, виявивши порушення вимог законодавства суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, правоохоронні органи мають право звертатись із поданням про застосування спеціальних санкцій; у свою чергу Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, отримавши відповідне подання, яке відповідає вимогам Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», не має підстав для не розгляду чи відхилення такого подання.

Аналогічна за змістом позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №809/4403/15.

Крім іншого, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.11.2018 року у справі № 826/9735/16, Закон надає право правоохоронним органам та іншим уповноваженим органам щодо внесення подання про застосування спеціальної санкції у разі виявлення порушень законодавства з боку суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності, та не передбачає долучення до такого подання будь-яких підтверджуючих документів. Таким чином, виявивши порушення вимог законодавства суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, правоохоронні органи, мають право звертатися з поданням про застосування спеціальних санкцій; у свою чергу Мінекономрозвитку України, отримавши відповідне подання, яке відповідає вимогам Закону, не має підстав для не розгляду чи відхилення такого подання.

Посилання ТОВ «Червоногранітний кар`єр», з яким погодився суд першої інстанції, на те, що в оскаржуваному наказу Мінекономіки України не вказано строк введення санкції, судовою колегією оцінюється критично.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

У свою чергу, у спірному наказі зазначено, що санкція застосовується у 40-денний строк з дня набрання ним чинності, тобто з 30.10.2018 року та в силу наведеної вище частини 8 статті 37 Закону діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців.

Відтак, оскільки момент початку дії санкції зафіксовано безпосередньо у наказі, а законодавцем чітко визначено умови припинення дії такої санкції та максимальну її тривалість, то висновки суду першої інстанції про суперечність оскаржуваного наказу вимогам ст. 37 Закону є помилковими.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності у СБ України підстав для направлення до Мінекономіки України подання про застосування спеціальної санкції, відповідність якого вимогам законодавства зобов`язує міністерство прийняти відповідний наказ, то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Служби безпеки України - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 18» листопада 2020 року.