Справа № 300/1612/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1612/20 пров. № А/857/12451/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 300/1612/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

суддя в 1-й інстанції - Шумей М.В., час ухвалення рішення - 11.09.2020 року, місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення - 11.09.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно, в порушення вимог чинного законодавства, прийнято оскаржене рішення, оскільки до закінчення наданого десятиденного строку на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019, який, на переконання позивача, повинен обчислюватись з дати отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено оскаржену постанову про накладення штрафу. Окрім цього, при прийнятті вищевказаного рішення державним виконавцем не враховано, і не встановлено наявність чи відсутність поважності причин невиконання судового рішення. Також вказав на неможливість виконання судового рішення самостійно в межах 10 робочих днів, оскільки для проведення робіт по виконанню судового рішення необхідне значне фінансування на спецтехніку та інші засоби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 300/1612/20 позовні вимоги задоволено. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач стверджує, що на роботи необхідна сума 815568,00 грн, що не відповідає дійсності, оскільки у виконавчому провадженні було залучено спеціаліста, згідно висновку якого вартість робіт становить 377000,00 грн. про те, відсутність коштів не може бути підставою для невиконання рішення суду. Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 300/1612/20 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

На підтвердження поважності причин невиконання судового рішення позивачем долучено копію довідки від 28.02.2020 про відсутність операцій та доходу; копію довідки про заробітну плату та інші доходи за 2019-2020; копію технічного паспорта на незавершене будівництво; копію висновку експертного дослідження за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №709/710/19-28 від 31.05.2019, зі змісту якого слідує дорого вартість робіт пов`язаних із демонтажем об`єкту, а саме на суму 815568,00 грн.

Зазначені докази підтверджують необхідність залучення значних коштів для виконання рішення суду та відсутність таких на даний момент у позивача, що унеможливлює виконання судового рішення у визначений строк.

Також, про неможливість виконання рішення суду з поважних причин позивач неодноразово повідомляв відповідача, однак той залишив їх поза увагою. У своїх зверненнях позивач також вказував на запроваджені карантинні заходи які вплинули на неможливість повноцінно працювати та отримання відповідного доходу.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 24.02.2020 відкрито виконавче провадження за №61348545 про примусове виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області за №29 від 03.01.2019 про звільнення від будівельних матеріалів та повернення Рогатинській міській раді фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у трьохмісячний термін земельної ділянки, загальною площею 0,0625 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На заяву позивача від 28.02.2020 про відкладення виконавчих дій, відповідач листом від 11.03.2020 відмовив у задоволені такої заяви.

Надалі державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019 за участю понятих, встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений 3-місячний строк самостійно не виконав без поважних причин вказаний наказ, у зв`язку із чим складено акт державного виконавця від 10.03.2020

Головним державним виконавцем Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову від 11.03.2020 у ВП №61348545 про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у сумі 1700,00 грн.

Надалі державним виконавцем у зв`язку з введенням на території України обмежувальних карантинних заходів винесено постанови: від 27.03.2020 у ВП №61348545 про відкладення виконавчих дій до 13.04.2020; від 13.04.2020 у ВП №61348545 про відкладення виконавчих дій до 29.04.2020; від 29.04.2020 у ВП №61348545 про відкладення виконавчих дій до 18.05.2020;

На заяву позивача від 19.06.2020 про відкладення виконавчих дій, відповідач листом від 19.06.2020 відмовив у задоволені такої заяви.

У зв`язку із цим, 22.06.2020 державний виконавець керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про накладення штрафу ВП №61348545 в розмірі 3400,00 грн. за повторне невиконання рішення суду, якою повторно зобов`язав позивача протягом десяти робочих днів виконати рішення та попередив про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 65).

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 цього Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 3 Закону України № 1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Таким чином, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 26 Закону визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з положеннями статті 63 цього Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, на державного виконавця покладається не лише обов`язок перевірити стан виконання боржником судового рішення немайнового характеру у строк, визначений статтею 63 Закону, а й встановити в процесі такої перевірки причини невиконання та оцінити їх поважність.

З мотивів вищенаведеного колегія суддів зазначає, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Відтак визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.

В свою чергу, на підтвердження поважності причин невиконання судового рішення позивачем долучено копію довідки від 28.02.2020 про відсутність операцій та доходу; копію довідки про заробітну плату та інші доходи за 2019-2020; копію технічного паспорта на незавершене будівництво; копію висновку експертного дослідження за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №709/710/19-28 від 31.05.2019, зі змісту якого слідує дорого вартість робіт пов`язаних із демонтажем об`єкту, а саме на суму 815568,00 грн. Зазначені докази підтверджують необхідність залучення значних коштів для виконання рішення суду та відсутність таких на даний момент у позивача, що унеможливлює виконання судового рішення у визначений строк.

Як встановлено колегією суддів, в постанові № ВП 61348545 від 22.06.2020 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 3400 грн не зазначено жодних обставин в обґрунтування невиконання боржником без поважних причин рішення суду.

Крім того, як вірно вказано судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, про неможливість виконання рішення суду з поважних причин позивач неодноразово повідомляв відповідача, однак той залишив їх поза увагою.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 272, 287, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 300/1612/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. Б. Хобор
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 18.11.2020 року