Справа № 160/4009/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 160/4009/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 р. (суддя Кучма К.С.) в справі № 160/4009/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС) про визнання протиправною відмову у наданні пільги, передбаченої частиною 1 статті 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» щодо плати за землю на земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:0106, площею 8,2719 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 р. № 21747-0000-0483 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 994,37 грн., визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 07.11.2019 р. № 98335-57/31.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, оскільки статті 281 Податкового кодексу України та пункт 11 частини 1 статті 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» не можуть застосовуватися одночасно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Запорізьке, кадастровий номер :01:001:0068, площею 2,001 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; та земельної частки - паю кадастровий номер :01:003:0106, площею 8,2719 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач від ГУ ДПС у Дніпропетровській області отримала податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 р. № 21747-0000-0483 на суму 1 854,48 грн. Відповідно до квитанції №74 від 22.10.2018 року позивач сплатила 2 227 грн. та 372,56 грн. Також від відповідача до позивача надійшла податкова вимога від 07.11.2019 року №98335-57/31.

29.01.2020 року позивач звернулася до Софіївської державної податкової інспекції Криворізького північного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з двома заявами. В одній заяві (вх.13428/10 від 29.01.2020 року) позивач просила надати пільги, передбачені п. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» щодо звільнення її від плати за землю та скасувати податкову вимогу від 07.11.2019 року № 98335-57/31. В другій заяві (вх.13424/10 від 29.01.2020 року) позивач просила звільнити її від сплати за землі та повернути помилково надміру сплачений земельний податок за податковим повідомленням-рішенням від 02.05.2018 року №21747-0000-0483.

Листом про надання відповіді від 05.02.2020 року Криворізьке північне управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відмовило позивачу у застосуванні зазначеної пільги, оскільки відповідно до п. п. 281.1, 281.2 статті 281 Податкового кодексу України остання має пільгу по сплаті земельного податку тільки за одну земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0068, площею 2,001 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. А в зв`язку з тим що належна позивачу земельна ділянка з кадастровим номером :01:00 відповідно до п. 281.3 статті 281 Податкового кодексу України не передавалась в оренду платнику податків четвертої групи, позивач не має права на пільгу із земельного податку на вищезазначену земельну ділянку.

Суд першої інстанції вважав, що позивач як пенсіонер за віком має пільгу по сплаті земельного податку за земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0068, площею 2,001 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, а у зв`язку з тим, що земельна ділянка кадастровий номер: :01:003:0106, площею 8,2719 га, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, Запорізька сільська рада, не передавалася позивачем в оренду платнику єдиного податку четвертої групи на протязі з 01.01.2017 року по 29.08.2018 р., то позивач не має право на пільгу з земельного податку з фізичних осіб по вищезазначеній земельній ділянці. Крім того, судом першої інстанції зазначено про не подання позивачем заяви до 1 травня відповідного року для застосування пільги.

Враховуючи правомірність не надання пільги з земельного податку по земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0106, суд першої інстанції вважав обґрунтованим визначення позивачу податкового зобов`язання податковим повідомленням-рішенням №21747-0000-0483 за 2018 рік, а також правомірним формування податкової вимоги з огляду на наявність у позивача податкового боргу

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 570544 є власником земельної ділянки, площею 2,0000 га, яка розташована на території Запорізької сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:0068, із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства.

Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 077328, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори 20.06. 2012 р. за реєстровим № 409, ОСОБА_1 є власником земельної частки паю, кадастровий номер :01:003:0106, площею 8,2719 га, із цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як платник земельного податку.

За відомостями контролюючого органу позивачу як пенсіонеру за віком та особі, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці, надано пільгу по сплаті земельного податку на земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0068, площею 2,001 га.

Рішенням Софіївської селищної ради від 13.12.2017 р. № 1534-30/VII встановлено ставки та пільги зі сплати земельного податку на 2018 рік.

02.05.2018 р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 21747-0000-0483 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 994,37 грн.

07.11.2019 р. ГУ ДПС сформована податкова вимога № 98335-57/31, якою ОСОБА_1 повідомлена про те, що станом на 06.11.2019 р. вона має податковий борг з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 1257,75 грн.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є правомірність не надання контролюючим органом позивачу податкової пільги з земельного податку по земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0106, площею 8,2719 га, а також, відповідно, правомірності визначення контролюючим органом податкового зобов`язання з цього податку та формування податкової вимоги.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

За приписами пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування, є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Положеннями пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 281.1 статті 281 цього кодексу визначено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (стаття 285 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пункту 287.5 статті 285 цього кодексу податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Відповідно до статті 270 Податкового кодексу об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Статтею 281 Податкового кодексу України врегульоване питання надання пільг щодо сплати земельного податку для фізичних осіб, відповідно до підпункту 281.1.3 пункту 281.1 якої від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком).

Пунктом 281.2 статті 281 Податкового кодексу встановлено, що звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм, зокрема, 281.2.1. для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари;

За змістом пункту 281.3 статті 281 цього кодексу від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи.

Крім того, приписами пункту 281.4 статті 281 кодексу передбачено, що якщо фізична особа, визначена у пункті 281.1 цієї статті, має у власності декілька земельних ділянок одного виду використання, то така особа до 1 травня поточного року подає письмову заяву у довільній формі до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки про самостійне обрання/зміну земельної ділянки для застосування пільги.

Пільга починає застосовуватися до обраної земельної ділянки з базового податкового (звітного) періоду, у якому подано таку заяву.

Як вказано вище, позивач як пенсіонер (за віком) має пільгу по сплаті земельного податку за земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0068, площею 2,001 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

При цьому оскільки земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:0106, площею 8,2719 га, не передавалася позивачем в оренду платнику єдиного податку четвертої групи в період з 01.01.2017 р. по 29.08.2018 р., то позивач в силу приписів пункту 281.3 статті 281 Податкового кодексу не має право на пільгу з земельного податку з фізичних осіб по цій земельній ділянці.

Основним доводом апелянта є не врахування судом першої інстанції статті 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Так, пунктом 11 частини 1 статті 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 р. № 3721-XII (далі Закон № 3721-ХІІ) встановлено, що ветеранам праці надаються пільги у вигляді звільнення від плати за землю.

Разом з тим, така пільга, а саме звільнення від плати за землю, позивачу надана щодо земельної ділянки, площею 2,001 га.

При цьому нормами Податкового кодексу України як закону, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, тобто є спеціальним у питанні оподаткування, чітко визначено підстави надання пільг зі сплати земельного податку.

Також є незмістовним посилання апелянта на пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, зважаючи на те, що в цьому випадку мають застосовуватися саме норми Податкового кодексу як спеціального закону у питанні оподаткування.

Відповідно, відсутні підстави вважати протиправним податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з земельного податку на земельну ділянку, по якій позивач не має відповідної пільги.

Враховуючи, що позивачем податкове зобов`язання з земельного податку не сплачено у строк, встановлений Податковим кодексом України, на виконання вимог пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України контролюючим органом обґрунтовано сформовано та направлено платнику податку податкову вимогу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 р. в справі № 160/4009/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 р. в справі № 160/4009/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 16.11.2020 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16.11.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко