Справа № 463/6474/20
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №463/6474/20
Провадження №2-а/463/127/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Гирич С. В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом про скасування постанови інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради про накладення адміністративного стягнення серії LV від 14 серпня 2020 року.

Адміністративний позов мотивує тим, що 23 червня 2020 у нього погіршилось самопочуття, і в обід на своєму автомобілі марки «SsangYong Kyron», номерний знак НОМЕР_1 , він приїхав на прийом до лікаря в комунальне некомерційне підприємство «1-а міська поліклініка м. Львова» за адресою м. Львів, вул. Руська, 20. Після обстеження лікарями, враховуючи важкий стан здоров`я, він був негайно госпіталізований в стаціонарне відділення даного медичного закладу для проходження лікування. У зв`язку із поганим самопочуттям він не мав змоги належно припаркуватись, вільного місця для паркування автомобіля неподалік нього не було. Дійсно, він припаркував автомобіль за адресою м. Львів, вул. Винниченка, 2 (в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено») близько медичного закладу, чим вимушено скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. Просить врахувати, що є особою похилого віку, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії, хворіє. В зв`язку з вищевикладеним, він був змушений, припаркувати свій автомобіль в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», в чому щиро розкаюється, просить звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю скоєного, обмежитись усним зауваженням та скасувати дану постанову.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та надано відповідачу десятиденний термін на надання відзиву на позов.

Відповідачу 12 жовтня 2020 року вручено ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій йому запропоновано надіслати відзив до суду та подати докази на підтвердження правомірності оспорюваного рішення.

Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Від відповідача 20 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позов, в якому також просить справу слухати у відсутності представника відповідача. Разом з тим, не зважаючи на зазначення про направлення копії такого позивачу, підтвердження направлення суду не надано.

Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.162 КАС України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Оскільки суду не надано доказів направлення відповідачу ОСОБА_2 відзиву на позов, вважаю, що справу слід розглядати на підставі наявних доказів без врахування відзиву на позов.

Щодо наявності підстав для залишення позову без руху, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

В ході розгляду справи позивач повідомив, що одержав копію постанови лише 19 вересня 2020 року, та надав копію відповідної постанови. Суд також враховує, що копія такого надані і відповідачем, рішення інспектора якого безпосередньо оскаржується. В частині інших недоліків, зокрема, незазначення ідентифікаційних кодів сторін та відсутності підтвердження незвернення із аналогічним позовом, вважаю, що в даній конкретній справі за зазначених позивачем обставин такі є проявом надмірного формалізму та розгляду справи не перешкоджають.

Дослідивши зібрані докази та з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із копії постанови від 14 серпня 2020 року, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності як власника, за яким, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, зареєстровано транспортний засіб SsangYong Kyron, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було зафіксовано в момент вчинення правопорушення у м. Львів, вулиця Володимира Винниченка, 2, 23 червня 2020 року о 13:05 год, на якому було здійснено зупинку і який знаходився в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», в зоні дії якого було здійснено зупинку на транспортному засобі, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається із адміністративного позову, позивач визнає факт вчинення правопорушення, а саме що він, дійсно, 23 червня 2020 року о 13:05 год, здійснив зупинку автомобіля, яким керував - SsangYong Kyron, державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» за адресою: м. Львів, вулиця Володимира Винниченка, 2, та в цій частині постанову не оскаржує, фактично просить врахувати особисті обставини та стан здоров`я, у зв`язку із чим звільнити від покарання за малозначністю.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно положень ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника в разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до приписів статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому відповідно до статті 219 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП, розглядають виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і шостою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Отже, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема на підставі статті 122 КУпАП, є виключною компетенцією уповноваженого органу, в цьому випадку - інспектори з паркування.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності виходить за межі компетенції суду, та є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства. Сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №266/3228/16-а.

Враховуючи те, що позивач фактично визнає свою вину, не заперечує обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення, а також враховуючи відсутності в суду повноважень на звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правилами статті 22 КУпАП, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову. Суд також враховує, що з часу складення протоколу - 23 червня 2020 року до часу винесення постанови - 14 серпня 2020 року позивач до відповідача як уповноваженого на розгляд справи органу з жодними клопотаннями чи запереченнями не звертався, дані про особу та стан здоров`я не надавав.

А тому, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 241-246, 286 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради про накладення адміністративного стягнення серії LV від 14 серпня 2020 року, - відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в порядку, передбаченому ст. 297 КАС України, з врахування особливостей, передбачених ч.6 ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: Управління безпеки міста Львівської міської ради, місцезнаходження: м. Львів, вул. Зелена, 9, .

Суддя: Гирич С. В.