Справа № 766/8399/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 766/8399/20

Категорія: 111031500

Головуючий в 1 інстанції: Рядча Т. І.

Час і місце ухвалення: м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 31 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської митниці Держмитслужби про скасування постанови, винесеної у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову від 15.04.2020 року у справі про порушення митних правил №0060/50800/20, якою позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 9781,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем не подавалося митному органу неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, декларування товару здійснювалось на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про товар, при цьому, сам по собі факт невірного визначення коду товару за УКТ ЗЕД, за умови не подання декларантом неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не створює склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. Відповідач повинен був дослідити наявність прямого умислу на вчинення вказаного порушення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 31 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що опис товару заявлений в митній декларації відповідає опису, що зазначений у товаросупровідних документах. При цьому зазначає, що факт невірного визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не становить склад порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного Кодексу, оскільки об`єктивна сторона цього правопорушення полягає саме в заявлені декларантом у митній декларації неправдивих відомостей необхідних для визначення коду товару, а у позивача була відсутня спеціальна протиправна мета, а саме ухилення від сплати митних платежів без доведення існування якої неможливе притягнення до відповідальності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2020 р. митному посту "Херсон" Чорноморської митниці Держмитслужби особою, уповноваженою на роботу з митницею ТОВ "Строй Мир" ОСОБА_1 подано електронну митну декларацію UA508040/2020/001949 для оформлення товару - вироби з синтетичних волокон:ремінь для кріплення багажу, трос буксирний, у кількості 2670 шт., що заявлені за товаром №8. Товар заявлено за кодом згідно УКТ ЗЕД (пільгова ставка ввізного мита 5,0%). Разом із декларацією в електронному вигляді були подані контракт, специфікація, рахунок-фактура, пакувальний лист, коносамент, автотранспортна накладна.

У відповідності до ст.338 МК України за митною декларацією UA508040/2020/001949 відповідачем було прийнято рішення про проведення митного огляду, за результатами якого встановлено, що товар №8 являє собою трос буксирувальний у вигляді текстильної стрічки, виготовлений з синтетичного матеріалу, з обох кінців зшитий та оснащений металевими гаками (акт про проведення огляду товару від 05.03.2020 р.). Встановлений опис товару №8 не відповідає характеристикам, заявленого в митній декларації коду товару за УКТ ЗЕД. Сума несплачених митних платежів за митною декларацію UA508040/2020/001949 від 04.03.2020 р. у зв`язку із заявленням в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару за УКТ ЗЕД, становить 9781,71 грн.

За даним фактом відносно позивача був складений протокол про порушення митних правил №0060/50800/20 від 25.03.2020 року за ознаками ст. 485 МК України.

На підставі зазначеного протоколу відповідачем була винесена постанова в справі про порушення митних правил №0060/50800/20 від 15.04.2020 р., якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені порушення митних правил щодо неправильності визначення коду товару та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Не погодившись з прийнятою відповідачем постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог прийшов до висновку, що митний орган правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, оскільки, встановлено наявність спеціальної протиправної мети.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил, процесуальні дії та порядок їх проведення, оскарження постанов у справах про порушення митних правил визначено розділом ХІХ Митного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачено, що склад вказаного вище правопорушення обумовлює наявність у діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

При цьому колегія суддів також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2020 року (справа № 553/1435/17), від 25 червня 2020 року (справа № 163/1218/16-а), від 18 червня 2020 року (справа №638/10546/16-а), згідно яких склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Водночас, колегія суддів критично оцінює висновки суду першої інстанції, що об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, можуть бути вчинені як умисно (в тому числі з непрямим умислом), так і у зв`язку з необережністю (недбалістю) із посиланнями на висновки Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2018 року (справа №760/20661/15-а), оскільки згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 755/10947/17), суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач класифікував імпортований товар згідно з відомостями товаросупровідних документів, які подавав до митного органу, водночас відповідач зазначає, що позивачем зазначено недостовірні відомості стосовно назви товару, а встановлений опис не відповідає характеристикам заявленого в митній декларації коду товару за УКТ ЗЕД.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в митній декларації товар класифіковано за кодом УКТЗЕД ,(вироби з синтетичних волокон:ремінь для кріплення багажу, трос буксирний) ставка ввізного мита 5% та до митної декларації було подано контракт, специфікацію, пакувальний лист, рахунок-фактуру, коносамент, авто товаротранспортну накладну та всі надані документи було складено постачальником і вся інформація зазначена позивачем у митній декларації мала відповідати поданим разом з декларацією документам. У позивача не було жодних підстав зазначати інші відомості, зокрема щодо назви та характеристик товарів. Задекларовані позивачем відомості щодо ввезеного товару узгоджувалися з відомостями про цей товар, які зазначено у товаросупровідних документах.

Водночас відповідачем ні в протоколі про порушення митних правил від 25 березня 2020 року № 0060/50800/20, ні в постанові у справі про порушення митних правил №0060/50800/20 від 15 квітня 2020 року не зазначено про встановлення недостовірності відомостей, заявлених декларантом у митній декларації, їх невідповідності товаросупровідним документам або надання позивачем неповного переліку документів.

Таким чином, за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) сам факт неправильного визначення коду згідно з УКТ ЗЕД (який декларант вказав на основі наявних в нього товаросупровідних документів, не маючи можливості при декларуванні перевірити достовірність цих відомостей з фактично поставленим товаром), не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК України.

Відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

За положеннями статті 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 69 Митного кодексу України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, зміст виявленого відповідачем правопорушення, що слугувало підставою для притягнення позивача до відповідальності згідно з оскаржуваною постановою, полягає у зазначенні неправдивих відомостей щодо коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до диспозиції частини першої статті 485 МК України порушення митних правил має місце, зокрема, у разі заявлення декларантом у митній декларації: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Тобто, враховуючи наведене колегія суддів вважає, що відповідальність за ст. 485 Митного кодексу України може настати у випадку заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, а не по факту невірного визначення цього коду.

При цьому, сама лише помилка у визначенні коду за УКТЗЕД без зазначення неправдивих відомостей, необхідних для визначення цього коду, не може бути безумовним доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Тобто сам по собі факт неправильного визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не становить склад порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, оскільки об`єктивна сторона цього правопорушення полягає саме в заявленні декларантом у митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 22.05.2020 року у справі № 751/1477/17 та від 14.02.2020 року у справі № 640/5078/17.

Крім того, враховуючи ту обставину, що з метою перевірки правильності заявлених позивачем відомостей у митній декларації документи були передані до Одеського управління з питань експертизи та досліджень ДПМЕ, тобто до осіб зі спеціальними знаннями, колегія суддів вважає, що у даній ситуації мав місце складний випадок класифікації товарів у розумінні статті 69 Митного кодексу України.

Щодо доводів митного органу про те, що позивач не скористався наданим йому правом здійснити фізичний огляд товару з метою перевірки його відповідності відомостям, зазначеним у товаросупровідних документах, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони не доводять умислу ОСОБА_1 на заявлення в митній декларації неправдивих даних. До того ж за положеннями частини другої статті 266 Митного кодексу України здійснення з дозволу митного органу фізичного огляду товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, є лише правом, а не обов`язком декларанта.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що стаття 485 Митного Кодексу України не передбачає відповідальності за заявлення у митній декларації з метою зменшення митних платежів неправдивих відомостей щодо коду товару згідно з УКТЗЕД, оскільки зазначена стаття визначає відповідальність за зазначення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару.

Доказів того, що позивачем у поданих митних деклараціях було зазначено неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно УКТЗЕД, митний орган не надав, як не надав документів, які б містили невірні відомості, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що виходячи з положень ч.5 ст. 69, ст. 485 Митного кодексу України в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність у діях позивача як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, тому оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права без врахування останніх висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим безпідставно дійшов висновку про наявність у діях позивача порушення митних правил.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, як встановлено судом, за подання позову до суду першої інстанції позивачем, згідно платіжного доручення № ПН1884 від 26.06.2020 року, сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., , а за подання апеляційної скарги 576,30 грн., що підтверджується квитанцією № ПН6423 від 29.09.2020 року та 54,30 грн. згідно квитанції від 19.10.2020 року. Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 1051,00 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 31 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Чорноморської митниці Держмитслужби про скасування постанови, винесеної у справі про порушення митних правил задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 15.04.2020 року у справі про порушення митних правил №0060/50800/20, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 9781,71 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби (73003, Херсонська область, м. Херсон, вул.. Гоголя, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1051,00 (тисяча п`ятдесят одна гривня).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 17 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова