Справа № 2/141/07
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання про розстрочення виконання судового рішення

17 листопада 2020 р. № 2/141/07
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брагар В. С., розглянувши заяву про розстрочення виконання судового рішення по адміністративній справі

за позовом:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020

до відповідача:Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№93)", Новоданилівка, Казанківський район, Миколаївська область, 56022

про:розстрочення виконання рішення суду від 05.06.2007,

Постановою госодарського суду Миколаївської області адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Казанківському районі Миколаївської області задоволено, стягнуто з Державного підприємства Казанківська виправна колонія № 93заборгованість в сумі 24911,44 грн.

На виконання вказаного судового рішення 23.01.2014 року судом видано виконавчий лист.

На адресу Миколаївського окружного адміністративного суду 12.11.2020 року надійшла заява Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 93 про розстрочення виконання судового рішення від 05.06.2007 року по справі № 2/141/07.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 378 КАС України За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно ч.9 ст.205, ч.2 ст.378 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 ст. 378 КАС України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

- ступінь вини відповідача у виникненні спору;

- щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

- стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч.5. ст. 378 КАС України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Розстрочення це розподіл суми платежу на декілька термінів сплати, перший строк сплати починається з місяця, що настає за місяцем прийняття рішення, або розподіл суми податку на певні частини із встановленням строків сплати цих частин.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.378 КАС України, ця норма не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення КАС України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст.90 КАС України. Відповідно до вказаної статті суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

При цьому, в даному випадку у відповідності до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування, покладено на особу, що звертається з відповідною заявою про відстрочення виконання судового рішення.

Також відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що представником заявника не надано до заяви про розстрочення виконання судового рішення належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду чи суттєве ускладнення його виконання.

При розгляді заяви відповідача судом взято до уваги таке.

По-перше, запропоновані відповідачем умови погашення заборгованості, а саме розстрочення виконання судового рішення на дев`ять років не можуть вважатися розумними і прийнятними.

По-друге, відповідач жодним чином не обґрунтував реальність перспектив погашення заборгованості (отримання відповідного фінансування).

По-третє, той факт, що з 2007 року відповідач не вжив заходів для погашення заборгованості (принаймні, часткового), ставить під сумнів реальність сплати у зазначені строки.

Більш того, в заяві відповідач зазначає, що у 2014 році Миколаївським окружним адміністративним судом були прийняті рішення про розстрочення виконання судових рішень на 15 років без нарахування пені та штрафних санкцій по справам 12/415/08, 14/421/07, 5/144/08 на суму 107 776,38 грн.

Суд ознайомився з відповідними рішеннями, та встановив, що вищевказаними рішеннями відмовлено в задоволенні заяви про розстрочення виконання судових рішень. Дану позицію відповідача, суд може розцінити як намагання ввести суд в оману.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, доводи заявника щодо розстрочення виконання рішення суду є безпідставними.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

З огляду на вищевикладене заява про розстрочення виконання рішення суду не може бути задоволена за відсутності належних доказів тих обставин, на які посилається заявник в обґрунтування заявленої вимоги.

Керуючись ст. 378 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №93 про розстрочення виконання судового рішення від 05.06.2007 року у справі №2/141/07 - відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

У разі постановлення ухвали в порядку письмового провадження ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. С. Брагар