Справа № 420/8771/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8771/20
У Х В А Л А

18 листопада 2020 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області (далі - ГУМВС України в Одеській області), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України в Одеській області з нездійснення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2001р. по 19.07.2011р. та нездійснення остаточного розрахунку при звільненні;

зобов`язати ГУМВС України в Одеській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення з 01.01.2001р. по 19.07.2011р.;

зобов`язати ГУМВС України в Одеській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середній заробіток грошове забезпечення за час затримки з 19.07.2011р. по 09.09.2020р. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 14.09.2020 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; визначено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

20.10.2020р. (вх. № 43636/20) від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій міститься клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження

29.10.2020р. (вх. № ЕП/19138/20) від ГУМВС України в Одеській області надійшло клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу-начальника міліції громадської безпеки Таїровського відділу міліції Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, який є самостійною юридичною особою, тому саме з рахунків останнього позивачу сплачувалось грошове забезпечення. Індексацію грошового забезпечення та виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку повинна сплачувати саме ця юридична особа. Крім того відповідачем зазначено, що індексація грошового забезпечення не може бути віднесена до складових грошового забезпечення, тому у даних правовідносинах необхідно застосувати положення ч. 2 ст. 122 КАС України. Позивач станом на 01.10.2019р. був обізнаний про суму нарахованої йому індексації, а з цим позовом звернувся до суду 09.09.2020р., тобто майже через рік.

05.11.2020р. (вх. №46725/20) від позивача надійшла «правова позиція по клопотанню», в якій зазначено, що фінансування усіх підрозділів ГУМВС України в Одеській області здійснювалось та здійснюється відповідачем. Звільнення особи з органів внутрішніх справ жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби з незалежних від неї обставин, а саме з вини відповідача. З урахуванням приписів ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відтак, на думку позивача, без обмеження строку здійснюється виплата частини грошового забезпечення, а саме індексація для особи, яка протиправно не отримувала її з вини відповідного роботодавця.

Розглянувши доводи представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 1, 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з частиною другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частиною другою статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 12 Закону України Про оплату праці зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другої статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно з приписами ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII від 03.07.1991р., якими визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону; законодавство не містить будь-яких обмежень в частині строку звернення за нарахуванням та виплатою такої.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що звернення до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення не обмежене будь-яким строком.

За таких обставин клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 240, 243, 256, 293-295 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 293-295 КАС України.

Суддя Г.П. Самойлюк