Справа № 826/22763/15
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є. І., Парінова А.Б.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року про замінену боржника у виконавчому листі

у справі №826/22763/15 (розглянута у відкритому судовому засіданні)

за заявою Кредитної спілки «Зараз»

до відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

про визнання протиправною та скасування постанови від 09.09.2015 №171/15-2, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Кредитна спілка "Зараз" з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправною та скасування постанови від 09.09.2015 №171/15-2, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року позов кредитної спілки "Зараз" задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг від 09.09.2015 №171/15-2.

Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, направити подання до органу Державної казначейської служби України про повернення кредитній спілці "Зараз" сплаченої нею суми штрафної санкції в розмірі 85000,00 грн., згідно з платіжним дорученням від 25.09.2015 №109.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - залишено без задоволення. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 лютого 2020 року касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишено без задоволення. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 у справі №826/22763/15 - залишено без змін.

До Окружного адміністративного суду міста Києва 20 серпня 2020 року надійшла заява від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій просить замінити боржника у виконавчому провадженні у справі №826/22763/15 з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на його правонаступника - Національний банк України (, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9).

В обґрунтування поданої заяви позивач послався на те, що в результаті припинення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг шляхом ліквідації, повноваження останньої було передано до Національного банку України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року задоволено замінено боржника у виконавчому листі №826/22763/15, виданому Окружним адміністративним судом міста Києва 25.03.2020, а саме: Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 3, ) на Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ).

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про заміну боржника у виконавчому листі по справі №826/22763/15 дійшов висновку, що відповідно до пункту 1 Розділу "II Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг" перехідний період, упродовж якого відбуватиметься передача функцій від Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг до Національного банку України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку триватиме до 01 липня 2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Національним банком України (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про замінено боржника у виконавчому листі та відмовити у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду першої інстанції та порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду. Апелянт зазначає, що пунктом 8 Розділу «II Прикінцеві положення» Закону №79-ІХ установлено, що з 1 липня 2020 року Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку є процесуальними правонаступниками Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у судах у межах повноважень, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Проте, з аналізу постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2016 вбачається, що Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зобов`язано направити подання до органу Державної казначейської служби України про повернення кредитній спілці «Зараз» сплаченої нею суми штрафної санкції в розмірі 85 000,00 грн, згідно з платіжним дорученням від 25.09.2015 №109. При цьому, суд першої інстанції керувався пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182, зі змінами і доповненнями.

В судовому засіданні апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційних скарг у повному обсязі та просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід скасувати, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року позов кредитної спілки "Зараз" задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг від 09.09.2015 №171/15-2. Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, направити подання до органу Державної казначейської служби України про повернення кредитній спілці "Зараз" сплаченої нею суми штрафної санкції в розмірі 85000,00 грн., згідно з платіжним дорученням від 25.09.2015 №109.

Окружним адміністративним судом міста Києва 25 березня 2020 видано виконавчий лист №826/22763/15 в частині «Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, направити подання до органу Державної казначейської служби України про повернення кредитній спілці "Зараз" сплаченої нею суми штрафної санкції в розмірі 85000,00 грн., згідно з платіжним дорученням від 25.09.2015 №109.»

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не встановлено про наявність в матеріалах справи відомості щодо відкриття виконавчого провадження по виконавчому листі №826/22763/15 в частині «Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, направити подання до органу Державної казначейської служби України про повернення кредитній спілці "Зараз" сплаченої нею суми штрафної санкції в розмірі 85000,00 грн., згідно з платіжним дорученням від 25.09.2015 №109.».

Згідно з частини 1 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі "Матківська проти України" (заява №38683/04) зазначено, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону №1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З наведеного нормативного визначення випливає, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. Процесуальний закон та закон, який регулює підстави, порядок та спосіб виконання судових рішень, не обмежує можливість заміни сторони виконавчого провадження залежно від загальних умов та порядку (етапу) здійснення виконавчого провадження, наприклад, у зв`язку з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на зміст наведеної норми процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Отже, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (стаття 52 КАС України). Оскарження такої ухвали варто розуміти як оскарження судового рішення.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року (справа N 905/1956/15).

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа N 524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа N 826/16659/15).

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі N 2а-23895/09/1270.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

У межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, або перехід повністю чи частково його функцій (адміністративної компетенції) до Національного банку України. Інакше відсутність підстав публічного правонаступництва доводить неможливість його здійснення.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у відношенні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг () 08.07.2020 року внесено запис про перебування юридичної особи в стані припинення.

Колегією суддів встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг не перебуває в процесі припинення або ліквідації, відповідно підстав правонаступництва в розумінні частини другої статті 104 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до пунктів 3 та 5 Порядку №787. повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів / національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення / помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 №1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 за №1679/28124.

Згідно з пункту 7 статті 45 Бюджетного кодексу України перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно Додатку «Перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету» до постанови КМУ від 16.02.2011 р. №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету», органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодами бюджетної класифікації 21081100, 22011800, за якими сплачено штраф, є Нацкомфінпослуг.

Отже, Нацкомфінпослуг, як визначений чинним законодавством компетентний орган, що контролює справляння надходжень бюджету, зобов`язана сформувати та подати до Казначейства подання про повернення платнику зайво сплачених коштів, оскільки постанову Нацкомфінпослуг про застосування щодо нього штрафу було визнано протиправною та скасовано в судовому порядку.

З аналізу вищезазначених норм права та матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції з порушенням вимог законодавства зроблено необґрунтований висновок, що в даній справі підлягає заміна сторони у виконавчому листі, оскільки не взято до уваги, що апелянту не перейшли права щодо повернення помилково або надміру сплачених коштів до бюджету.

Так, судом першої інстанції зазначено, що до Окружного адміністративного суду міста Києва 20 серпня 2020 року надійшла заява від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про заміну сторони у виконавчому провадженні, проте в резолютивній частині оскаржуваної ухали судом першої інстанції зазначено про замінено боржника у виконавчому листі № 826/22763/15, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 25 березня 2020 року.

У відповідності до частини 4 статті 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня заява про заміну боржника у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції з порушенням вимог процесуального права зроблено висновок про внесення виправлення у виконавчий лист, оскільки станом на час звернення заявником до суду першої інстанції не встановлено наявність відкриття виконавчого провадження та розгляд заяви у межах заявлених вимог, а отже в даному випадку підлягає розгляду виключно заява про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не залучено до розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні Національний банк України, який на думку відповідача є правонаступником останнього.

Також, колегія суддів звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що відкрито виконавче провадження Міністерством юстиції України, що в свою чергу підтверджує, що виправлення у виконавчому листі не допускається.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про заміну сторони у виконавчому листі, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню з підстав неповного з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 1 частин 1, 2 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, як така, що прийнята з порушенням вимог процесуального права та прийняття нової про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Керуючись ст.ст. 242, 246, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного банку України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року від 22 вересня 2020 року про замінену боржника у виконавчому листі - скасувати та прийняти нову, якою відмовити Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у адміністративній справі №826/22763/15 за позовом кредитної спілки "Зараз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправною та скасування постанови від 09.09.2015 №171/15-2, зобов`язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

А. Б. Парінов

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.