Справа № 640/10220/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року м. Київ № 640/10220/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

08.05.2020 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 28.09.2018 №777/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 про виключення з 30.09.2018 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у місті Києві поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у реєстрі платників єдиного податку з 30.09.2018 як платника єдиного податку другої групи.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що спірне рішення прийнято на підставі необґрунтованого висновку відповідача про наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 450 грн на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме з 01.04.2018 по 01.09.2018.

Разом з цим, податкові зобов`язання за вказані періоди сплачувались своєчасно та у повному обсязі. У відповідь на запит позивача, відповідач повідомив, що вказаний податковий борг обліковувався у зв`язку із некоректним внесення до ІС Податковий блок показників податкової декларації з єдиного податку за 2017 рік. Тобто, вказаний податковий борг обліковувався в ІКП позивача у період з 01.04.2018 по 01.09.2018 через помилки відповідача, що спростовує висновок останнього про наявність у позивача податкового боргу у сумі 450 грн на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Крім того, за змістом статей 298 та 299 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) обов`язковою умовою анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення за результатом податкової перевірки наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Однак, спірне рішення прийняте відповідачем на підставі службової записки, а не висновків перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому вказав на відсутність підстав для задоволення позову, адже рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 28.09.2018 №777/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 є законним та обґрунтованим.

Так, даними інтегрованої картки платника податків підтверджується наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу з єдиного податку у сумі 450 грн на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів з 01.04.2018 по 01.09.2018, який виник у зв`язку із несплатою самостійно визначеного грошового зобов`язання в податковій декларації з єдиного податку за 2017 рік.

Також відповідач зауважив, що спірне рішення прийняте на підставі пункту 299.10 статті 299 ПК України та абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, які не передбачають проведення контролюючим органом перевірки як передумову для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Отже, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.07.2016 по 30.09.2018 перебувала на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи.

Згідно матеріалів справи позивачем подані податкові декларації з єдиного податку за 2016, 2017, 2018 роки та вчасно й у повному обсязі сплаченого податкові зобов`язання, визначені у таких деклараціях.

У ІКП ФОП ОСОБА_1 відображено запис від 19.02.2018 про операцію «нарах.плат.самост.о.п. за рік (декл.термін спл.пот.рік) №16449 від 25.01.2018 терм.спл.19.02.2018», сума операції 450 грн.

Водночас, позивач заперечує факт подання до контролюючих органів податкової декларації за №16449, що підтверджується матеріалами справи до яких відповідачем не долучено доказів подання позивачем податкової декларації за №16449 та які містять докази подання позивачем податкової декларації за №16440 від 25.01.2018 за якою сплачені усі зобов`язання.

Однак, з огляду на відображення у ІКП ФОП ОСОБА_1 вказаного запису, за позивачем станом на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів з 01.04.2018 по 01.09.2018 рахувався податковий борг у сумі 450 грн.

У зв`язку із наявністю вказаного податкового боргу відповідач на підставі пункту 299.10 статті 299 ПК України та абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України прийняв рішення від 28.09.2018 №777/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 про виключення з 30.09.2018 ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку. В якості документа, що підтверджує наявність підстав для виключення з реєстру платників єдиного податку зазначено доповідну від 26.09.2018 №14271/26-15-13-14-17.

З 01.01.2020 ФОП ОСОБА_1 зареєстрована платником єдиного податку 2 групи повторно.

У відповідь на запити позивача, відповідач у листі від 27.02.2020 повідомив про відсутність у Головного управління Державної податкової служби у місті Києві документів, які слугували підставою для вказаного запису в ІКП, а у листі від 19.03.2020 відповідач повідомив позивача, що ІКП ФОП ОСОБА_1 приведена у відповідність в частині нарахувань, що виникли внаслідок некоректного внесення до ІС Податковий блок показників податкової декларації з єдиного податку за 2017 рік.

Згідно поданої відповідачем до суду роздруківки з ІКП ФОП ОСОБА_1 , після приведення відповідачем у відповідність даних УКП щодо показників податкової декларації з єдиного податку за 2017 рік, у ФОП ОСОБА_1 відсутній податковий борг у період з 01.04.2018 по 01.09.2018.

Позивач не погоджується із рішенням від 28.09.2018 №777/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 , а тому звернулась до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

У відповідності до абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Кодексом, у випадку наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно абзацом 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 по справі №813/1465/17 та від 19.02.2019 у справі №826/7216/17 вказав, що аналіз викладених правових норм (статті 298, 299 ПК України) дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що несплата позивачем податкового боргу протягом двох послідовних кварталів встановлена відповідачем на підставі доповідної записки заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві від 26.09.2018 №14271/26-15-13-14-17 та даних інформаційно-аналітичної системи Податковий блок - картки особового рахунку платника, а не на підставі акту податкової перевірки, яка, в свою чергу, контролюючим органом і не проводилася, незважаючи на заперечення позивача щодо наявності податкового боргу, суд вважає, що відповідачем порушено порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

При цьому, виключно наявність в ІКП позивача даних щодо наявності податкового боргу не може слугувати єдиною умовою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Крім того, суд зауважує, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував висновок відповідача про облікування у ІКП ФОП ОСОБА_1 станом на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів з 01.04.2018 по 01.09.2018 податкового боргу у сумі 450 грн.

Разом з цим, судом встановлено, що вказаний податковий борг обліковувався у ІКП ФОП ОСОБА_1 внаслідок некоректного внесення до ІС Податковий блок показників податкової декларації з єдиного податку за 2017 рік, тобто у результаті помилки відповідача. Дана обставина підтверджується листом відповідача від 19.03.2020, а також даними ІКП ФОП ОСОБА_1 станом на 19.03.2020.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Рисовський проти України» підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).

З урахуванням наведеного у сукупності, суд констатує порушення відповідачем у спірних правовідносинах принципу належного урядування та прав позивача, відтак, рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 28.09.2018 №777/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що спірним рішенням безпідставно анульовано реєстрацію позивача як платника єдиного податку з 30.09.2018.

Разом з цим, з 01.01.2020 ФОП ОСОБА_1 зареєстрована платником єдиного податку 2 групи повторно.

Оскільки спірним рішенням порушено право позивача перебувати на спрощеній системі оподаткування саме з 30.09.2018, суд вважає, що з метою належного захисту такого права позивача та уникнення негативних наслідків для позивача, пов`язаних із безпідставним виключенням її з реєстру платників єдиного податку з 30.09.2018 та відновленням такої реєстрації лише з 01.01.2020, необхідно зобов`язати відповідача відновити таку реєстрацію з 30.09.2018.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведених обставин у сукупності суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимим доказами факт порушення її прав в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає судовий збір в сумі 2 102 грн, сплачений згідно квитанції від 06.05.2020.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 28.09.2018 №777/26-15-13-14-26/ НОМЕР_1 про виключення з 30.09.2018 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у місті Києві поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у реєстрі платників єдиного податку з 30.09.2018 як платника єдиного податку другої групи.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43141267).

Суддя О.М. Чудак