Справа № 540/148/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/148/20

Головуючий в І інстанції: Морська Г.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 24.03.2020 р.

м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової Олени Миколаївни, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової О.М., Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, в якому просили:

- визнати протиправними рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової Олени Миколаївни від 25.07.2019 року №РВ-019, №РВ-019, №РВ-019 та від 19.07.2019 року №019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкову Олену Миколаївну внести відомості до Державного земельного кадастру про земельні ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі виготовленого і погодженого Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства загальною площею 25,8979 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходяться у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 , згідно державного акту на право постійного користування землею, серії ІV-ХС №010871, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №12, які розташовуються за межами населених пунктів на території Благодатненської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що згідно наказу Головного управління Держкомземагентства від 18.11.2014 року їм, як членам селянського (фермерського) господарства "Північне", було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) на території Радгоспненської сільської ради Скадовського району Херсонської області для ведення фермерського господарства.

В подальшому командитним товариством "Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у розмірі, що не перевищує розмір земельної ділянки (паю) для ведення фермерського господарства загальною площею 25,8979 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходяться у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 згідно державного акту на право постійного користування землею серії IV-ХC № 010871, які розташовуються за межами населених пунктів на території Благодатненської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

Вказаний проект разом із іншими документами був поданий державному кадастровому реєстратору Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Однак, рішеннями від 25.05.2019 року №РВ-019, №РВ-019, №РВ-019 та від 19.07.2019 року №019 відповідачем було відмовлено позивачам у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Позивачі вважають вказані рішення протиправними, прийнятими всупереч діючому законодавству, у зв`язку з чим просили суд їх скасувати.

Позивачі зазначили, що посилання державного кадастрового реєстратора на відсутність в проекті землеустрою карт агровиробничих груп ґрунтів, бонітування ґрунтів, розрахунку вартості земельних часток паїв згідно агровиробничих груп ґрунтів з урахуванням балів бонітету ґрунтів є необґрунтованими, оскільки інформація щодо розрахунку вартості земельних часток паїв, в тому числі, з урахуванням агровиробничих груп ґрунтів, наявна у наданому проекті землеустрою. Також позивачі зазначили, що відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій" вказана інформація не відноситься до переліку обов`язкових відомостей, які повинні міститись у проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Крім того, позивачі зазначили, що втрата чинності наказу Головного управління Держкомземагентства від 18.11.2014 року не може бути підставою для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, з огляду на те, що згідно чинного законодавства дія такого рішення не може бути обмежена у часі.

Стосовно висновку відповідача щодо перетину земельної ділянки ОСОБА_2 з іншою, кадастровий номер якої - :06:001:0492, позивачі зазначили, що згідно державного акту на право постійного користування землею СФГ "Північне" користується земельними ділянками загальною площею 27,1 га, які складаються з двох категорій угідь: 25,9 га ріллі та 1,2 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями. В свою чергу, згідно проекту землеустрою, безоплатній приватизації членам СФГ "Північне" підлягає земельна ділянка площею 25,8979 га. Інші земельні ділянки загальною площею 1,2 га, з них площею 1,00 га полезахисна лісосмуга і 0,2 га під господарськими шляхами і прогонами, згідно проекту землеустрою не підлягають безоплатній приватизації, в тому числі ОСОБА_2 . Ці ділянки залишаються у державній власності. Відтак, позивач вважає, що оскільки земельна ділянка, яка відведена для безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 площею 8,6797 га не накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0492, ОСОБА_2 не може нести надмірний тягар у процесі безоплатної приватизації земельної ділянки.

З огляду на викладене, позивачі просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової Олени Миколаївни від 19.07.2019 р. №РВ-019, від 25.07.2019 р. №РВ-019, від 25.07.2019 р. №РВ-019, від 25.07.2019 р. №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язано державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкову Олену Миколаївну повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 15.07.2019 року про державну реєстрацію земельної ділянки, з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, що мають значення для правильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було надано правової оцінки підставам відмови у внесенні даних до Державного земельного кадастру за заявою, поданою в інтересах ОСОБА_2 , зазначеним у рішенні від 19.07.2019 р. №РВ-019, а саме, щодо розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, частини іншої земельної ділянки.

Також апелянт вважає, що посилаючись на ст. 50 Закону України "Про землеустрій" суд першої інстанції не застосував її у повному обсязі до спірних правовідносин. Апелянт зазначає, що згідно вимог чинного законодавства до проекту землеустрою повинні бути включені відомості про обчислення площі земельної ділянки. Однак, в даному випадку у проекті відсутній розрахунок земельної частки (паю) відповідної території, визначеної згідно схеми поділу колишніх колективних сільськогосподарських підприємств "Світанок" та "Скадовськ", що не дає змогу перевірити чи розміри земельних ділянок, які формуються, не перевищують розмір земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що згідно ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" член фермерського господарства має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива лише тій самі особі, якій земельна ділянка передана у користування. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивачі не мають права на відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, раніше переданих у постійне користування ОСОБА_2 .

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необмеженого строку дії рішення уповноваженого органу про надання дозволу на розробку документації із землеустрою, оскільки вважає, що ст. 22 Закону України "Про землеустрій" не може бути застосована до спірних правовідносин.

Також Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про зобов`язання державного кадастрового реєстратора повторно розглянути заяви, подані в інтересах позивачів, не взяв до уваги ту обставину, що вчинення реєстраційних дій неможливе без звернення позивачів з відповідними заявами та землевпорядною документацією. З огляду на те, що подані заяви вже були опрацьовані державним реєстратором, чинним законодавством не передбачено можливості повторного розгляду заяви про державну реєстрацію земельної ділянки.

Враховуючи все вищевикладене, апелянт вважає, що оскаржувані позивачами рішення є законними та обґрунтованими, прийнятими в межах наданих державному кадастровому реєстратору повноважень, а тому скасуванню не підлягають.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачів адвокат Ставрост Р.Ю. підтримав наданий позивачами відзив на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити судове рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач Державний кадастровий реєстратор Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкова О.М. просила проводити судове засідання без її участі, з врахуванням наданої правової позиції та матеріалів судової справи.

Враховуючи надані пояснення у справі та відсутність додаткових пояснень, представник позивачів зазначив, що не заперечує проти продовження апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження.

Колегія суддів ухвалою від 12.11.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, вирішила продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2014 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Головного управління Держземагентства у Херсонській області із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства, земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Радгоспненської сільської ради Скадовського району для ведення фермерського господарства із земель, наданих у постійне користування СФГ «Північне».

Наказом Головного управління Держземагентства у Херсонській області від 18.11.2014 року №21-1788/18-14-СГ ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю), на території Радгоспненської сільської ради Скадовського району Херсонської області із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходяться у користуванні гр. ОСОБА_2 згідно державного акту на право постійного користування землею серії IV-ХC № 010871, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №12, за межами населених пунктів на території Радгоспненської сільської ради Скадовського району Херсонської області для ведення фермерського господарства.

Розроблення проекту землеустрою здійснювалось НВФ «Нові технології» на підставі заяви ОСОБА_2 , як голови селянського (фермерського) господарства «Північне», від 26.02.2019 року. У вказаній заяві ОСОБА_2 також просив виключити з загальної площі земельної ділянки площу несільськогосподарських угідь, а саме польових доріг та лісосмуг, та передати у державну власність.

На підставі розробленого проекту землеустрою КТ науково-впроваджувальна фірма «Нові Технології» 15.07.2019 року звернулась до державного кадастрового реєстратора відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявами в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер заяви ЗВ-019), ОСОБА_2 (реєстраційний номер заяви ЗВ-019) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер заяви ЗВ-019) про реєстрацію земельних ділянок площею, відповідно, 8,4625 га, 8,6797 га та 8,7557 га, розташованих за адресою: Херсонська область, Скадовський район, на території Благодатненської сільської ради.

За наслідком розгляду поданих заяв державним кадастровим реєстратором 25.07.2019 року прийняті рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за поданими в інтересах позивачів заявами, а саме:

- рішення № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за заявою ЗВ-019, поданою в інтересах ОСОБА_1 ;

- рішення № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за заявою ЗВ-019, поданою в інтересах ОСОБА_3 ;

- рішення № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за заявою ЗВ-019, поданою в інтересах ОСОБА_2 .

Підстави для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у вказаних рішеннях є аналогічними - невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: 1) проектом землеустрою не передбачено врахування матеріалів (карт агровиробничих груп ґрунтів, бонітування ґрунтів, тощо), які стали підставою для встановлення агровиробничих груп ґрунтів на земельних ділянках, відсутній обґрунтований розрахунок вартості земельних часток (паїв) згідно фактичного місцерозташування агровиробничих груп ґрунтів на земельних ділянках з урахуванням балів бонітету ґрунтів та їх вартості; 2) відповідно до пп. 3 п. 3 Наказу Головного управління Держземагентства у Херсонській області від 18.11.2014 р. № 21-1788/18-14 СГ «Про надання членам СФГ «Північне» дозволу на розробку проекту землеустрою, даний наказ втратив чинність.

Крім того, судом встановлено, що 15.07.2019 року КТ науково-впроваджувальна фірма «Нові Технології» також звернулась в інтересах ОСОБА_2 до державного кадастрового реєстратора відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою (реєстраційний номер ЗВ-019) про реєстрацію земельної ділянки площею 1,2 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, на території Благодатненської сільської ради.

Рішенням Державного кадастрового реєстратора від 19.07.2019 року №РВ-019 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за заявою, поданою в інтересах ОСОБА_2 щодо земельної ділянки 1,2 га, з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме перетин ділянок з ділянкою :06:001:0492; площа співпадає на 7,7848 %.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями, позивачі оскаржили їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

Порядок державної реєстрації земельних ділянок визначено Законом України № 3613-VI від 07.07.2011 «Про Державний земельний кадастр», положення якого підлягають застосуванню в даному випадку в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

Згідно статті 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI), ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною другою статті 7 Закону № 3613-VI до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, зокрема, належать: ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно частини 4 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний кадастровий реєстратор, зокрема:

здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей;

перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства;

здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні;

присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;

надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Статтею 15 Закону № 3613-VI визначено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно статті 16 Закону № 3613-VI, земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру визначені статтею 21 Закону № 3613-VI. Частиною 14 цієї статті встановлено, що документація із землеустрою і технічна документація з оцінки земель подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до їх повноважень, визначених цим Законом, разом з електронним документом, що містить результати робіт із землеустрою та оцінки земель.

В свою чергу, вимоги до документів, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру визначені ст. 22 Закону № 3613-VI.

Частиною першою цієї статті встановлено, що документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам:

текст документів має бути написаний розбірливо;

документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст;

документи мають відповідати законодавству.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 Закону № 3613-VI, документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа.

Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Перевірка відповідності наданого електронного документа наявним даним Державного земельного кадастру та встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа здійснюється Державним кадастровим реєстратором, уповноваженим здійснювати внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, протягом строку, встановленого статтею 21 цього Закону для їх внесення.

Статтею 24 Закону № 3613-VI передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ч.ч. 3-4 ст. 24 Закону № 3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону № 3613-VI, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (ч. 9 ст. 24 Закону № 3613-VI).

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (Порядок № 1051).

Пунктом 66 Порядку № 1051, до Державного земельного кадастру державними кадастровими реєстраторами вносяться відомості (зміни до них), зазначені у пунктах 21-25 цього Порядку, про об`єкти Державного земельного кадастру.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку (п. 67 Порядку № 1051).

Згідно п. 73 Порядку № 1051, державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру:

1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє:

відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку;

електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку;

2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

В свою чергу, відповідно до п. 74 Порядку № 1051, державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність:

1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів);

2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1;

3) даним документації із землеустрою та оцінки земель.

При цьому, пунктом 741 Порядку № 1051 передбачено, що у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законодавства з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів.

У разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність електронного документа установленим вимогам, до рішення про відмову Державний кадастровий реєстратор додає протокол проведення перевірки електронного документа, в якому зазначаються відомості, передбачені пунктом 78 цього Порядку.

У разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є розташування об`єкта у межах іншого об`єкта Державного земельного кадастру, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру, з яким виникає перетинання меж таких об`єктів, та/або кадастровий номер земельної ділянки, якщо таким об`єктом Державного земельного кадастру є земельна ділянка.

Згідно п. 107 Порядку № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Пунктом 110 Порядку № 1051 визначено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України Про землеустрій;

3) електронний документ.

Заявники, зазначені у підпунктах 1-4 пункту 109 цього Порядку, через уповноважених ними осіб, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та є розробниками відповідної документації із землеустрою або працюють у складі розробника - юридичної особи (далі - сертифіковані інженери-землевпорядники), мають право надсилати документи, зазначені у підпунктах 1-3 пункту 110 цього Порядку, Державному кадастровому реєстраторові в електронній формі, підписані із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису сертифікованим інженером-землевпорядником технічними засобами телекомунікацій, та отримувати документи, зазначені в абзаці шостому пункту 73, підпунктах 4, 6 пункту 75, пункті 77, підпункті 1 пункту 87 цього Порядку, в електронній формі, підписані із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису Державним кадастровим реєстратором (пункт 1101 Порядку № 1051).

Згідно п. 111 Порядку № 1051, державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Відмовляючи у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за заявами ЗВ-019, ЗВ-019, ЗВ-019, поданими в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державний кадастровий реєстратор посилався на невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувані рішення відповідача є актами індивідуальної дії, які мають відповідати вимогам, які пред`являються до індивідуального акта частиною другою статті 2 КАС України

Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Пряма вказівка на те, які відомості мають бути зазначені у рішенні про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у разі, коли підставою для такої відмови є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, міститься, зокрема, і у пункті 741 Порядку № 1051.

Однак, в даному випадку, прийняті державним кадастровим реєстратором рішення № РВ-019, № РВ-019, № РВ-019 не відповідають вимогам щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості, оскільки не містять посилань на конкретні положення (норми) Закону України "Про Державний земельний кадастр", Порядку ведення Державного земельного кадастру, яким, на думку відповідача, не відповідають подані позивачами документи.

Оскаржувані позивачами рішення містять лише загальну вказівку на невідповідність поданих документів Закону України "Про Державний земельний кадастр", Порядку ведення Державного земельного кадастру, що не дає змоги належним чином оцінити законність прийнятих рішень.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що при прийнятті рішень від 25.07.2019 року № РВ-019, № РВ-019, № РВ-019, було встановлено, що подані документи суперечать вимогам ст. 32 Земельного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство", п. "ґ" ст. 491 Закону України "Про землеустрій", оскільки проектом не передбачено врахування матеріалів (карт агровиробничих груп ґрунтів, бонітування ґрунтів, тощо), які стали підставою для встановлення агровиробничих груп ґрунтів на земельних ділянках, відсутній обґрунтований розрахунок вартості земельних часток (паїв) згідно фактичного місцерозташування агровиробничих груп ґрунтів на земельних ділянках з урахуванням балів бонітету ґрунтів та їх вартості.

Відповідач зазначив, що відсутність у проекті розрахунку земельної частки (паю) відповідної території, визначеної згідно схеми поділу колишніх колективних сільськогосподарських підприємств "Світанок" та "Скадовськ", не дає змогу перевірити чи розміри земельних ділянок, які формуються, не перевищують розмір земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Судом встановлено, що статтею 32 Земельного кодексу України визначено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Вказаними нормами законодавства дійсно передбачено, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

В свою чергу, пунктом "ґ" статті 491 Закону України "Про землеустрій", на який посилався відповідач, закріплено, що проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) включають, зокрема, матеріали розрахунку (за потреби - перерахунку) вартості і розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку твердження відповідача про невідповідність поданих позивачами документів вимогам пунктом "ґ" статті 491 Закону України "Про землеустрій" є безпідставним, з огляду на те, що вказана стаття встановлює вимоги для проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розробляються з метою формування земельних ділянок сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Розроблення таких проектів землеустрою здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), тоді як в даному випадку позивачам був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, вимоги до розроблення якого встановлені ст. 50 Закону України "Про землеустрій".

Судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначеною вище статтею 50 Закону України "Про землеустрій" не передбачено обов`язкової наявності у проекті землеустрою матеріалів розрахунку (за потреби - перерахунку) вартості і розмірів земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах.

З огляду на викладене, висновки державного кадастрового реєстратора щодо невідповідності поданих позивачами документів вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру є необґрунтованими.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що проект землеустрою, поданий позивачами до державного кадастрового реєстратора містить довідку Радгоспненської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 02.12.2014 року № 1507 про середній розмір земельних часток (паїв) для членів колишнього КСП "Скадовське" в умовних кадастрових гектарах (який складає 6,80 умовних га) та по колишньому КСП "Світанок" (який складає 9,36 умовних га).

Також в проекті землеустрою міститься довідка Радгоспненської сільської ради від 22.03.2016 року № 484 про грошову оцінку однієї земельної частки (паю) по сільськогосподарському закритому акціонерному товаристві "Світанок" та вартість однієї земельної частки (паю) по сільськогосподарському закритому акціонерному товаристві "Скадовське".

При цьому, в проекті землеустрою, розробленому за замовленням позивачів, міститься інформація про площі земельних ділянок, які запроектовані до відведення (8,6797 га ОСОБА_2 , 8,7557 га ОСОБА_3 та 8,4625 га ОСОБА_1 ), а також інформація щодо середнього розміру земельної частки (паю) по господарству, який становить 9,36 га. Також зазначено, що розрахунок розміру земельної частки (паю) додається до пояснювальної записки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що посилання відповідача на неможливість перевірити чи розміри земельних ділянок, які формуються, не перевищують розмір земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, також є безпідставними та необґрунтованими.

Другою причиною відмови позивачам у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за заявами ЗВ-019, ЗВ-019, ЗВ-019 вказано те, що наказ Головного управління Держземагентства у Херсонській області від 18.11.2014 року № 21-1788/18-14-СГ, яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як членам СФГ «Північне», був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою, втратив чинність. Вказаного висновку відповідач дійшов з огляду на п.п. 3 п. 3 цього наказу, згідно якого погоджений проект землеустрою, за наявності витягу з Державного земельного кадастру, необхідно було подати Головному управлінню Держземагентства у Херсонській області на затвердження протягом 1 року з дня видачі цього наказу.

Дослідивши законність вказаної причини відмови позивачам у внесені відомостей до Державного земельного кадастру, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України, яка ані на момент видачі позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, ані на даний час не містить жодного положення щодо обмеження дії у часі виданого уповноваженим органом дозволу на розробку такого проекту. Не містили і не містять таких обмежень і інші положення Земельного кодексу Україні, а також Закону України «Про землеустрій».

В свою чергу, слід зазначити, що 02.06.2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» № 497-VIII, який набрав чинності 27.06.2015 року, та яким ст. 22 Закону України «Про землеустрій» було доповнено положенням про те, що рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Таким чином, на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення на законодавчому рівні закріплено положення щодо необмеженості строку дії у часі рішення уповноваженого органу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Посилання апелянта на те, що вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки прийнята пізніше, ніж наказ від 18.11.2014 року № 21-1788/18-14-СГ, про який йде мова вище, колегія суддів не приймає до уваги.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В свою чергу, з огляду на те, що на момент видачі вищезгаданого наказу були відсутні законодавчі обмеження щодо дії у часі рішення уповноваженого органу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а на час прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Законом чітко встановлено необмеженість строку дії рішень про надання дозволу, колегія суддів вважає, що відмова відповідача з цих підстав у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є протиправною.

Посилання апелянта на те, що в самому наказі Головного управління Держземагентства у Херсонській області від 18.11.2014 року № 21-1788/18-14-СГ встановлено позивачам лише 1 рік на подачу проектної документації на затвердження, жодним чином не свідчить про обмеження строку дії цього наказу 1 роком. Згаданий наказ не містить жодних обмежень його дії у часі, на підставі яких відповідач міг би дійти висновку про втрату чинності цього наказу.

Встановлення строку на подачу проекту землеустрою на затвердження не свідчить про те, ще вказаний наказ в подальшому є нечинним.

Також колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що позивачі у даному випадку не мають права на відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, оскільки відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" таким правом наділений лише член фермерського господарства, якому раніше земельна ділянка була надана у користування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями Земельного кодексу України чітко визначено коло суб`єктів, які наділені правом вирішення питання щодо надання (відведення) чи відмови у наданні у власність земельних ділянок громадянам, і до вказаних суб`єктів не віднесено державного кадастрового реєстратора. При виконанні своїх функцій державний кадастровий реєстратор не може виходити за межі наданих йому повноважень та перебирати на себе функції інших органів держави чи місцевого самоврядування.

З огляду на вказане, посилання апелянта на відсутність у позивачів права на відведення земельних ділянок ніяким чином не може впливати на оцінку правомірності прийнятих державним кадастровим реєстратором рішень.

Вказане обґрунтування правомірності прийнятих державним кадастровим реєстратором рішень про відмову у внесенні даних до Державного земельного кадастру є безпідставним.

Однією з позовних вимог, заявленою у поданому позові було визнання протиправним та скасування рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової Олени Миколаївни від 19.07.2019 року №019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Вказане рішення було прийнято за наслідком розгляду поданої в інтересах ОСОБА_2 заяви щодо земельної ділянки 1,2 га. Підставою для відмови у внесенні даних до Державного земельного кадастру згідно вказаного рішення стала невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме перетин ділянок з ділянкою :06:001:0492; площа співпадає на 7,7848 %.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог щодо правомірності вказаного рішення колегія суддів зазначає наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХС №010871 у користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка загальною площею 27,1 га, з якої 25,9 землі сільськогосподарських угідь (ріллі) та 1,2 га під будівлями, лісами та іншими угіддями.

Відповідно до проекту землеустрою, загальна площа запроектованих до відведення земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складає 25,8979 га. Запроектовані до відведення земельні ділянки є землями державної власності сільськогосподарського призначення.

В ході розгляду справи встановлено, що земельна ділянка, площею 1,2 га, у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру стосовно якої відмовлено згідно рішення №019, є землями під польовими шляхами 0,2000 га та лісосмугами 1,0000 га (що загалом становить 1,2 га) та згідно проекту землеустрою планується для передачі до земель державної власності.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 на праві постійного користування має кадастровий номер :06:001:0526, та загальну площу 27,1153 га, а також межує з іншими земельними ділянками, зокрема, від В до Г із земельною ділянкою ОСОБА_4 за кадастровим номером :06:001:0492.

В ході дослідження поданих в інтересах ОСОБА_2 заяви за реєстраційним номером ЗВ-019, а також електронного документу, відповідачем було встановлено факт перетину земельної ділянки 1,2 га, щодо реєстрації якої подано документи, із земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0492. Встановлено, що площа співпадає на 7,7848 %.

У відповідності до вимог пункту 741 Порядку № 1051, державним кадастровим реєстратором складено протокол проведення перевірки електронного документа, в якому зазначено відомості, передбачені пунктом 78 цього Порядку, та який додано до рішення.

В свою чергу, однією з підстав, передбачених ч. 6 ст. 24 Закону № 3613-VI, для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно п. 111 Порядку № 1051, державний кадастровий реєстратор за наслідком перевірки поданих документів має право прийняти рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі, зокрема, розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Таким чином, встановлення факту накладання земельної ділянки, яка планується для реєстрації із іншою земельною ділянкою, в даному випадку земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0492 є обґрунтованою підставою для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Як вже зазначалось вище, на підтвердження встановленого факту відповідачем надано сформований протокол перевірки електронного документа з викопіюванням з кадастрової карти (плану). В свою чергу, твердження позивача про відсутність будь-якого перетину вказаних земельних ділянок не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 19.07.2019 року №РВ-019.

Звертаючись до суду позивачі також просили зобов`язати державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкову Олену Миколаївну внести відомості до Державного земельного кадастру про земельні ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі виготовленого і погодженого Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, загальною площею 25,8979 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходяться у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 , та які розташовуються за межами населених пунктів на території Благодатненської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даній справі відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, внести відомості до Державного земельного кадастру або ні, тобто повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС, у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За наслідками розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач не врахував висновку державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів про державну реєстрацію земельних ділянок та прийняти відповідні рішення з урахуванням висновків суду.

В свою чергу, згідно ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку рішення суду першої інстанції позивачами по справі не оскаржувалось. Апеляційну скаргу подано лише Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області, в межах доводів якої і здійснюється перегляд рішення суду першої інстанції.

Єдиною підставою незгоди з обраним судом першої інстанції способом захисту порушених прав позивачів, відповідач зазначив те, що реєстрація земельної ділянки є адміністративною послугою, за наслідком якої подані заяви вже були опрацьовані та позивачем було відмовлено у реєстрації земельних ділянок. Відповідач вважає, що в даному випадку лише після повторного звернення позивачів із відповідним пакетом документів, можливий повторний розгляд питання щодо реєстрації земельних ділянок.

Колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими та безпідставними, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог, встановлених ст. 2 КАС України.

За наслідком розгляду адміністративних справ адміністративний суд наділений повноваженнями, передбаченими ст. 245 КАС України, зокрема, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

В даному випадку сам по собі факт скасування протиправних рішень суб`єкта владних повноважень-відповідача не призведе до відновлення порушених прав позивачів, а тому для їх відновлення необхідним є зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме, повторно розглянути подані позивачами заяви та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, посилання апелянта на те, що реєстрація земельних ділянок є адміністративною послугою, не звільняє державного кадастрового реєстратора від обов`язку вжити необхідних заходів для поновлення порушених його рішеннями прав та інтересів позивачів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є також необґрунтованими.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або матеріального права.

З огляду на встановлення в ході розгляду справи порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачами було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., кожним, що підтверджується квитанціями про сплату судового збору № 47236002 від 17.01.2020 року, № 47236205 від 17.01.2020 року та № 47235819 від 17.01.2020 року.

Враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області на їх користь сплаченого судового збору.

В свою чергу, з урахуванням відмови у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування рішенням Державного кадастрового реєстратора від 19.07.2019 року №РВ-019 року, прийнятого за наслідками розгляду заяви, поданої в інтересах ОСОБА_2 , стягненню не користь ОСОБА_2 підлягає не вся сума судового збору, а пропорційна задоволеним вимогам 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової Олени Миколаївни від 25.07.2019 року № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової Олени Миколаївни від 25.07.2019 року № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкової Олени Миколаївни від 25.07.2019 року №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкову Олену Миколаївну повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) від 15.07.2019 року, реєстраційний номер ЗВ-019, про державну реєстрацію земельної ділянки, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкову Олену Миколаївну повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) від 15.07.2019 року, реєстраційний номер ЗВ-019, про державну реєстрацію земельної ділянки, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати державного кадастрового реєстратора Відділу у Скадовському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Шличкову Олену Миколаївну повторно розглянути заяву ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ) від 15.07.2019 року, реєстраційний номер ЗВ-019, про державну реєстрацію земельної ділянки, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.Університетська,136-а, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.Університетська,136-а, ) на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.Університетська,136-а, ) на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 17.11.2020 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька