Справа № 120/1538/20-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2020-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1538/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

04 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

представника позивача: Оскоми О.М.,

представниці відповідача: Козлачкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року (ухвалене 29 липня 2020 року, повний текст рішення складено 07 серпня 2020 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №12/32/ про застосування фінансових санкцій від 11.10.2019 року, яким на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , свідоцтво про державну реєстрацію 0001375 від 25.09.1996, накладено фінансові санкції в розмірі 250 000,00 гривень за порушення вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що належними доказами проведення контрольної розрахункової операції є роздрукований фіскальний чек, дані з АІС «Податковий Блок» по Z-звітам за період з 01.07.2019 по 19.09.2019, витяги по чекам РРО, Z-звіти за період з 01.07.2019 по 19.09.2019, однак в матеріалах справи відсутні належні і достатні докази на підтвердження продажу пального позивачем. Крім того, позивач стверджує, що оскаржуване рішення містить неточності щодо суми фінансових санкцій та прийнято з пропуском встановленого законом строку.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представниця відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.09.1996 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (номер запису про проведення державної реєстрації 0001375), основний вид діяльності за КВЕД 47.30 - роздрібна торгівля пальним.

Відповідно до Наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 17.09.2019 № 749 «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » вирішено провести фактичну перевірку суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, з 19.09.2019 року, терміном 10 діб, за період з 01.07.2019 року.

19.09.2019 року відповідно до наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області № 749 від 17.09.2019 року та направлень № 222 та № 223 від 19.09.2019, на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України, представниками контролюючого органу проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатом якої складено акт фактичної перевірки № 12/32/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року.

Актом фактичної перевірки № 12/32/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності дозвільних документів, а саме ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним в кількості 4 літри марки А-92 по ціні 25 грн. за 1 літр на загальну суму 100 грн. за адресою: АДРЕСА_1, чим порушено статтю 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

11 жовтня 2019 року Головне управління ДПС у Вінницькій області прийняло рішення про застосування фінансових санкцій на підставі акта перевірки №12/32/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року. Згідно з розрахунком фінансових санкцій до акта фактичної перевірки від 20.09.2019 року сума фінансових санкцій складає 250 000 грн.

Вважаючи рішення відповідача про застосування фінансових санкції протиправним, позивач звернуся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що продаж пального підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_2 щодо обставин перевірки та письмовими поясненнями позивача щодо продажу і прийняття на зберігання пального.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.75.1.3 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

З матеріалів справи встановлено, що підставою для проведення перевірки у наказі від 17.09.2019 № 749 зазначено пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України (а.с.70).

Згідно з пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів продажу позивачем пального, колегія суддів виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

23 листопада 2018 року Законом України №2628-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону №481, якими, зокрема, запроваджено ліцензування роздрібної торгівлі пальним, які набрали чинності з 01.07.2019 року.

Відповідно до ст. 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абз. 8 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що у разі здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 250000 гривен.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального. Вказана постанова набрала чинності 01.07.2019 року.

Механізм застосування фінансових санкцій передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР, регламентований спеціальним Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (далі - Порядок №790).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку № 790 за порушення, передбачені статтею 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів підприємницької діяльності, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом.

Згідно з пунктом 5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до акта фактичної перевірки № 12/32/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року (а.с.73-76) контролюючим органом встановлено факт продажу пального в кількості 4 літри марки А-92 по ціні 25 грн за 1 літр на загальну суму 100 грн за адресою: АДРЕСА_1. При цьому згідно з пп.2.2 вказаного акта при перевірці вибірково використано книгу РРО, Z-звіти, установчі документи.

В обґрунтування обставин, вказаних в акті фактичної перевірки № 12/32/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року контролюючий орган посилається на пояснення ФОП ОСОБА_1 , згідно з якими позивач підтвердив продаж бензину А-92 в кількості 4 літри по ціні 25 грн на загальну суму 100 грн та зазначив про те, що фіскальний чек на продаж пального не видавався у зв`язку з відсутністю касового апарата.

З матеріалів справи встановлено, що під час прийняття рішення по суті позовних вимог суд першої інстанції керувався письмовими поясненнями позивача.

В той же час в обґрунтування позову та апеляційної скарги позивач заперечив обставини, викладені в поясненнях.

Відповідно до ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, судом першої інстанції допитано в якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який проводив фактичну перевірку, ОСОБА_3 , яка здійснювала безпосередній продаж пального та ОСОБА_4 , що працює бухгалтером в ТОВ «Прогрес», де ОСОБА_1 також є директором.

Водночас, судом не враховано, що показання вказаних свідків містять розбіжності щодо обставин продажу 4 л пального ОСОБА_2 , наявності або відсутності трудових відносин особи, яка здійснила продаж, з ФОП ОСОБА_1 , та способу передачі пального, тому такі показання не є достовірними доказами в розумінні ст.75 КАС України.

Зважаючи на наявність суперечливих показань свідків та відмови позивача від раніше наданих письмових пояснень, колегія суддів дійшла висновку про те, тому вказані докази не відповідають ознакам достовірності та достатності і не можуть бути враховані для встановлення факту продажу пального саме позивачем.

Крім того, пояснення ФОП ОСОБА_1 про відсутність касового апарату не відповідають пп.2.2 Акту фактичної перевірки № 12/32/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року, згідно з яким при перевірці вибірково використано книгу РРО, Z-звіти, установчі документи.

В той же час копії документів, зазначених у пп.2.2 Акта фактичної перевірки №12/32/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року, на підставі яких контролюючий орган встановив наявність порушення ст.15 Закону № 481/95-ВР, відповідач не надав.

На виконання ухвали суду першої інстанції від 21.04.2020 про витребування даних з АІС "Податковий блок" по Z звітам за період з 01.07.2019 по 20.09.2019, витягів по чекам РРО та Z звітів відповідач повідомив, що у податкового органу відсутні вказані документи та надав витяг з картки платника, у якому відсутні дані про здійснення розрахунково-касових операції з ФОН ОСОБА_1 за період 01.07.2019-19.09.2019 (а.с.63-64).

Згідно з Х-звітом №1240 за 01.07.2019 останній фіскальний чек видано 30.06.2019 о 20:20 (а.с.14).

Відповідно до Х-звіту №1241 за 01.07.2019 відпуск ПММ не здійснювався, кількість літрів пального на початок дня відповідає кількості літрів пального у залишку в усіх резервуарах, в тому числі резервуарі для бензину А-92 (а.с.14).

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують факт надходження коштів до каси ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з продажем 4 л пального 19.09.2019 в сумі 100 грн.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 160/10203/19 Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було виконано вимог процесуального закону щодо доведення факту реалізації позивачем пального у період відсутності діючої ліцензії та, як наслідок, наявності у його діях складу податкового правопорушення, санкція за яке передбачена абзацом 8 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР.

З урахуванням наведеного, оскільки Головне управління ДПС у Вінницькій області не надало достовірних та достатніх доказів продажу 19.09.2019 4 л пального з АЗС ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №12/32/ про застосування фінансових санкцій від 11.10.2019 року є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати задовольнити позов повністю.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ч.6 ст.139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 2500 грн, що підтверджується квитанціями №65 від 03.04.2020 (а.с.45) та №134 від15.04.2020. Відповідно до квитанції №37 від 26.08.2020 за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 3750 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 6250 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення скасувати.

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 11.10.2019 року №12/32/ НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій, яким на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено фінансові санкції в розмірі 250 000,00 гривень за порушення вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) понесені судові виграти зі сплати судового збору у розмірі 6250 грн (шість тисяч двісті п`ятдесят гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2020 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.