Справа № 160/11205/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до його страхового стажу період його діяльності, як фізичної особи-підприємця, з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, в якому сплачувались страхові внески для подальшого звернення за призначенням пенсії, як учасника бойових дій, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу період його діяльності, як фізичної особи-підприємця, з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, в якому сплачувались страхові внески для подальшого звернення за призначенням пенсії, як учасника бойових дій, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що отримавши в органах Пенсійного фонду України індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5, позивачем виявлено відсутність відомостей про сплату страхових внесків за період з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року.
Позивач зазначає, що звернувся з письмовими заявами від 18.06.2020 року, від 07.08.2020 року до відповідача з вимогою зарахувати до страхового стажу період діяльності, як фізичної особи-підприємця з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, в якому сплачувались страхові внески для подальшого звернення за призначенням пенсії, як учасника бойових дій, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За поясненням позивача, останньому виповнилось 55 років, що дає йому право на призначення пенсії як учаснику бойових дій. Проте страховий стаж, в період якого були сплачені страхові внески, а саме, за період з липня 2006 року по грудень 2011 року, не враховується пенсійним органом для призначення пенсії, що призводить до зменшення страхового стажу та відсутність його на момент призначення пенсії менше 25 років.
Листами від 03.07.2020 року, від 18.08.2020 року відповідач відмовив у задоволенні вимог позивача, посилаючись на відсутність персоніфікованого обліку платника податків та з тих підстав, що за період 2016, 201 років страхові внески були сплачені позивачем за іншим РНОКПП.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду його діяльності як фізичної особи-підприємця, з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, в якому сплачувались страхові внески, що дає йому право на призначення пенсії, як учасника бойових дій, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою суду від 21.09.2020 року, було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що він неодноразово звертався до Головного управління з заявами довільної форми про зарахування періодів роботи до загального страхового стажу. З заявами про призначення пенсії позивач до відповідача не звертався та документи для призначення пенсії не надавав, тому Головне управління позбавлено можливості надати до суду копію пенсійної справи позивача внаслідок її відсутності.
При цьому, відповідач зазначає, що дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу формуються на підставі поданої платником звітності, у тому числі до системи персоніфікованого обліку.
Внаслідок невідповідності коду РНОКПП у поданих звітах за 2006-2007 роки відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (заробітна плата (дохід), сплата страхових внесків) не було зараховано до індивідуальних відомостей системи персоніфікованого обліку.
Крім того, відповідач зазначає, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 30.03.2017 року діяльність фізичної особи-підприємця припинено, що унеможливлює подання звітності за минулі періоди позивачем.
Враховуючи викладене, позивач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.08.1993 року, номер запису 2 232 001 0001 003010, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 317917, яка міститься в матеріалах справи.
Згідно поданих податкових декларацій ФОП ОСОБА_1 в період: з 19.08.1993 року по 30.06.2006 року перебував на загальній системі оподаткування; з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку; з 01.01.2012 року по 30.03.2017 року перебував на загальній системі оподаткування.
Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з заявою від 18.06.2020 року, в якій просив зарахувати до загального страхового стажу період з 01.08.2000 року по 31.12.2016 року, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви позивачем було додано копію вищезазначеного листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 05.06.2020 року.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.03.2017 року внесено запис про припинення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Зазначено, що за період з 01.07.2006 року по 31.12.2010 року від розмежування єдиного податку (42%) надійшло 1738,80 грн., в т.ч.: за липень-грудень 2006 року 176,40 грн.; за січень-грудень 2007 року 352,80 грн.; за січень-грудень 2008 року 352,80 грн.; за січень-грудень 2009 року 352,80 грн.; за січень-грудень 2010 року 504,00 грн.
З 01 січня 2011 року набув чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким запроваджено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, принципи ого збору та ведення обліку.
За 2011 рік фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 органами Пенсійного фонду України проведено нарахування мінімального страхового внеску для фізичних осіб підприємців на спрощеній системі оподаткування в сумі 4010,30 грн.
За період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року ОСОБА_1 перераховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2005,15 грн.
З 11.08.2013 року набув чинності Закон України від 04.07.2013 року №406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким функції з адміністрування єдиного внеску від Пенсійного фонду України передані Міністерству доходів і зборів України (зараз Державна податкова служба України).
Станом на 30.09.2013 року (на дату передачі залишків зі спати єдиного соціального внеску органам Міністерства доходів і зборів) по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 обліковувався борг у розмірі 2005,15 грн.
Зазначено, що інформація про сплату внесків згідно бази даних ІКІС ЄРС ПФУ наявна за період з 01.07.2006 року до 31.12.2011 року.
Крім того, позивача повідомлено, що дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу формуються на підставі поданої платником звітності, у тому числі до системи персоніфікованого обліку.
Вказано, що позивачем звіт до системи персоніфікованого обліку за 2006 та 2007 роки надано з іншим кодом РНОКПП, а саме: НОМЕР_3 , а за 2008-2012 роки звітність не надавалась.
Згідно з відомостями, що надходять від Державної податкової служби України в порядку обміну інформацією, за 2013-2016 роки наявна інформація про надання позивачем звітності, в якій відсутні дані щодо нарахування сум єдиного внеску.
З матеріалів справи також вбачається, що позивач повторно звернувся Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з заявою від 07.08.2020 року, в якій просив зарахувати до загального страхового стажу період з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви позивачем було додано копію свідоцтва про державну реєстрацію, копію свідоцтва про сплату єдиного податку, копію платіжних квитанцій про сплату ЄСВ за 2011 рік, копію розрахунку мінімального страхового внеску, копію РНОКПП.
Також повідомлено, що дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу формуються на підставі поданої платником звітності, у тому числі, до системи персоніфікованого обліку.
Позивачем звіт до системи персоніфікованого обліку за 2006 та 2007 роки надано з кодом РНОКПП НОМЕР_3 (згідно з доданою копією картки платника фізичної особи платника податків, виданою Західно-Донбаською ОДПІ 29.03.2002, код РНОКПП позивача НОМЕР_2 ), а за 2008-2012 роки звітність не надавалась.
Вважаючи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до його страхового стажу період його діяльності, як фізичної особи-підприємця, з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, в якому сплачувались страхові внески для подальшого звернення за призначенням пенсії, як учасника бойових дій, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправною, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"" від 09.07.2003р. №1058-IV ( далі - Закон №1058-IV) передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із приписами статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок № 637).
Відповідно до п.4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.
Згідно поданих податкових декларацій ФОП ОСОБА_1 в період з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку.
Згідно п.2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" від 03.07.1998р. за №727/98 (припинив дію 01.01.2012р., та був чинний в період сплати позивачем єдиного податку у період з 01.07.2006 р. по 31.12.2011р.), суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:
- до місцевого бюджету - 43 відсотки;
- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;
- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Згідно із пунктом 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Дію Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 року №4014-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності", який набрав чинності з 01.01.2012 року.
Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, позивач мав сплачувати у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду); законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку у позивача не було.
Щодо доводів відповідача стосовно коду РНОКПП позивача, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивачем повідомлено відповідача, що з 19.08.1993 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що свідчить копія Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 317917, в якому заначено ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_2 .
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на ім`я позивача було видано Свідоцтво про сплату єдиного податку серії І № 292749 від 22.12.2010 року, в якому вказано ідентифікаційним номер позивача НОМЕР_2 .
Серед іншого, суд зазначає, що відповідачем не заперечується сплата стразових внесків саме ОСОБА_1 .
Отже, вказані доводи відповідача в цій частині суд вважає безпідставними.
Разом тим, щодо позовних вимог, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» паво на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях,після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Умови призначення пенсії за віком визначаються статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017р. №2148-VІІІ, який набрав чинності 11.10.2017р., розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", доповнено пунктом 3-1, відповідно до якого для визначення права на призначення пенсії, згідно із статтею 26 цього Закону, до страхового стажу включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
У відповідності до п.4.1 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Таким чином, з наведеного слідує, що підставою для розгляду питання про призначення пенсії за віком є подання такою особою відповідної заяви разом з необхідними документами.
При цьому, суд звертає увагу на те, що встановивши підстави для зарахування періоду зайняття підприємницької діяльності до страхового стажу, позивачу слід було звернутися до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії з урахуванням вказаного періоду.
Проте, як свідчать матеріали справи, позивач заяву про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не подавав. Позивач звернувся до відповідача із заявами в довільній формі, у яких просив зарахувати до загального стажу, зокрема, період з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року для подальшого звернення за призначенням пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За таких обставин, суд вважає, що питання про зарахування позивачу до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року та як наслідок призначення пенсії позивачеві за віком, пенсійним органом не розглядалось.
Відтак, рішення про відмову у зарахуванні такого періоду при призначенні пенсії не приймалось.
Крім того, суд доходить висновку, що листи відповідача від 03.07.2020 року та 18.08.2020 року мають роз`яснювальний характер та не тягнуть для позивача будь-яких правових наслідків.
Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року та зобов`язання зарахувати такий період, є передчасними, у зв`язку з чим зазначає наступне.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).
Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а судовому захисту підлягає порушене право позивача. Спосіб захисту обирається позивачем самостійно, проте обраний спосіб має забезпечити ефективний захист прав, свобод, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Позивач, обґрунтовуючи наявність у нього порушеного права, вбачає таке порушення в тому, що відповідач відмовив йому у зарахуванні періоду зайняття підприємницької діяльності до його страхового стажу, а відтак такі дії, на думку позивача, є протиправними, у зв`язку з цим, останній просить суд зобов`язати зарахувати такий період до страхового стажу позивача.
Проте, оскільки вимога позивача щодо зарахування періоду підприємницької діяльності до стажу є підставою для призначення розміру пенсії позивача, суд зазначає, що в ході розгляду справи не встановлено доказів звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за формою, визначеною Порядком №22-1 та ухвалення пенсійним органом рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.
Таким чином, судом в ході розгляду справи не було встановлено будь-якого порушення права позивача з боку відповідача.
В силу ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може, зокрема, прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Разом з тим, підстави для задоволення позову існують тоді, коди судом встановлено, що діями або бездіяльністю відповідача порушено права позивача.
Враховуючи відсутність такого порушеного права, суд не вбачає підстав для обрання будь-якого належного способу його поновлення, в тому числі, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його діяльності, як фізичної особи-підприємця, з 01.07.2006 року по 31.12.2011 року, в якому сплачувались страхові внески для подальшого звернення за призначенням пенсії, як учасника бойових дій, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В даному випадку суд вважає, що така вимога є передчасною, а її вирішення може виключати втручання суду у дискреційні повноваження відповідача лише за умови, якщо останнім розглядалось дане питання та прийнято рішення, яке в ході судового розгляду визнано протиправним.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку, позовна заява не містить обґрунтованих доводів протиправності бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Крім того, суд зазначає, що на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій. Це підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 , дата видачі 01.04.1998 року.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18.11.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька