Справа № 640/22247/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) довідки про заробітну плату № М -1947/02 від 05.11.2018 року, № М - 1948/02 від 05.11.2018, № М - 1949/02 від 05.11.2018 починаючи з 20.05.2019; зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії з 20.05.2019 року з врахуванням довідок про заробітну плату № М - 1947/02 від 05.11.2018 року, № М - 1948/02 від 05.11.2018, № М - 1949/02 від 05.11.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві (Святошинський район) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до записів трудової книжки № 8-13 ОСОБА_1 працював з 04.08.1989 (нак. № 277/ок від 04.08.1989) по 29.02.2000 ( нак. № 25 ок від 29.02.2000) в Відкритому акціонерному товаристві "Імпульс".

28.05.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При наданні документів були надані довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000.

Згідно з архівними довідками про заробітну плату для обчислення пенсії № М-1947/02 від 05.11.2018, № М-1948/02 від 05.11.2018, №М-1949/02 від 05.11.2018, що видані Комунальною установою "Трудовий архів м. Сєвєродонецька" позивач отримував заробітну плату за період роботи з серпня 1989 по лютий 2000 року.

Відомості про заробітну плату отримано з інформації власних архівних фондів, посилання на які містяться у відповідних довідках.

Довідки підписані директором КУ "Трудовий архів м. Сєвєродонецька" та засвідчені печаткою.

Листом від 19.09.2019 № 206740/02/14-11384 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що до заяви про призначення пенсії позивачем було надано архівні довідки про заробітну плату № М-1947/02, № М-1948/02 та № М-1949/02 від 05.11.2018, видані КУ "Трудовий архів м. Сєвєродонецька", та довідки № 018/2149, № 018/2150 від 07.11.2018, видані ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат". Зазначено, що Головним управлінням було направлено запити, щодо проведення перевірки достовірності видачі довідок. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 19.06.2019 № 9168/08-03 провести перевірку архівних довідок про заробітну плату № М-1947/02, № М-1948/02 та № М-1949/02 від 05.11.2018 можливості немає, оскільки архівна установа відмовила у проведенні перевірки. З огляду на наведене, відповідачем відмовлено позивачу у зарахуванні заробітної плати за період з серпня 1989 року по лютий 2000 року на підставі поданих довідок. Щодо довідок № 018/2149, № 018/2150 від 07.11.2018 вказано, що питання про прийняття останніх буде вирішено після проведення зустрічної перевірки в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" та надання копій відповідних первинних документів.

Не погоджуючись з висновками відповідача, вважаючи, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У відповідності до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (надалі - Порядок) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з абзацом 4 пункту 1.7 розділу 1 Порядку якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи

6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Відповідно до п. 2.10. розділу ІІ Порядку, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Аналізуючи форму довідки, варто відмітити, що остання містить особливі реквізити документа, що включає: 1) зазначення особи, якій надається довідка; 2) інформацію про суми заробітної плати з розшифруванням (грн) помісячно у відповідні роки; 3) відмітку про нарахування страхових внесків (єдиного внеску) на всі виплати; 4) перелік первинних документів, на підставі яких видано довідку, та їх місцезнаходження; 5) згоду на проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у довідці; 6) печатку та підпис керівника та головного бухгалтера.

З наданих Комунальною установою "Трудовий архів м. Сєвєродонецька" довідок № М - 1947/02 від 05.11.2018 року, № М - 1948/02 від 05.11.2018, № М - 1949/02 від 05.11.2018 вбачається, що останні містять усі необхідні відомості щодо отриманої позивачем заробітної плати з серпня 1989 по лютий 2000 року, отриманої під час роботи у Відкритому акціонерному товаристві "Імпульс".

В частині переліку первинних документів, на підставі яких видано довідку, зазначено посилання на відповідні номери та аркуші архівних справ, що дозволяє у разі необхідності отримати копії або ознайомитись з відповідними матеріалами.

Щодо обставин неможливості перевірки архівних довідок Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві суд зазначає таке.

Як вже було зазначено, ч. 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 64 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема:

1) отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

2) проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

При цьому, пунктом 4.2. розділу IV Порядку передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що прийнята відповідачем 28.05.2019 і зареєстрована за № 4631, з одночасним наданням довідок про заробітну плату за період до 01.07.2020.

Листом від 19.09.2019 № 206740/02/14-11384 відповідач повідомив позивача, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві направило запити щодо проведення перевірки достовірності видачі довідок. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 19.06.2019 № 9168/08-03 провести перевірку архівних довідок про заробітну плату № М - 1947/02 від 05.11.2018 року, № М - 1948/02 від 05.11.2018, № М - 1949/02 від 05.11.2018 можливості немає, оскільки архівна установа відмовила у проведенні перевірки.

При цьому відповідачем до суду не надано копій звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, листа від 19.06.2019 № 9168/08-03.

Відомостей про вжиття Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві будь-яких інших заходів, спрямованих на перевірку поданих позивачем документів, або докази, що свідчать про відсутність можливості здійснення такої перевірки або що спростовують розрахунки заробітної плати у наданих позивачем довідках, відповідачем надано не було.

Отже, неможливість відповідача провести перевірку відповідності записів довідок первинним документам не повинна становити надмірний тягар, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості, а відповідальність за неспроможність органом пенсійного фонду провести таку перевірку за наведених підстав разом з негативними наслідками не може повною мірою покладатись на позивача.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №583/392/17.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк