Справа № 580/3262/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року справа № 580/3262/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивача протиправною;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивача, викладену у листах від 29.01.2020;

- зобов`язати відповідача провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що 17.04.2020 ним до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надіслано нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивача. Проте відповідач листом від 29.04.2020 №2300-0301-8/17626 відмовив у призначенні пенсії, обгрунтувавши відмову тим, що позивачем не надано документи, які посвідчують його особу. Представник позивача зазначає, що всі надані документи були засвідчені нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого у свою чергу підтверджена печаткою апостиль відповідно до Гаазької конвенції, до якої Україна приєдналась 23.12.2003. Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернувся з адміністративним позовом до суду через свого представника.

21.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позивач із заявою про поновлення виплати пенсії особисто не звертався, а представник позивача при поданні вказаної заяви не надав оригіналу посвідчення особи держави Ізраїль.

Крім цього, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), які стосуються припинення і поновлення виплати пенсій. Мотивувальна частина рішення також не містить жодних висновків з питань призначення пенсій. Натомість відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, проводиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Позивач проживає в Ізраїлі, міжнародна угода між Україною та Ізраїлем щодо виплати пенсій пенсіонерам, які постійно проживають за кордоном, не укладена, тому відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Ухвалою суду від 21.08.2030 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач по досягненню пенсійного віку та наявності 43 років страхового стажу отримував призначену йому Головним управлінням Пенсійого фонду України в Черкаській області пенсію за віком.

27.04.1998 ОСОБА_1 переїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 1998 року позивач не отримує призначену йому пенсію за віком.

Після переїзду на місце постійного проживання в Ізраїль, позивачу видано посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане відділенням МВС Держави Ізраїль 04.05.1998.

З метою призначення пенсії за віком 17.04.2020 уповноважений представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009. Представником надіслано відповідачу нотаріально засвідчену та апостильовану особисту заяву позивача про поновлення пенсії.

Листом від 29.04.2020 №2300-0301-8/17626 позивачу відмовлено у поновлені виплати пенсії за віком з тих підстав, що для поновлення виплати пенсії встановлено необхідність подання відповідної заяви особисто пенсіонером або його законним представником Оскільки посвідчення особи держави Ізраїль не посвідчує особу ОСОБА_1 , підстави для поновлення пенсії позивачу за віком відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV (у редакції до 07.10.2009) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 51 цього Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У зазначених вище правових позиціях ставилось питання щодо перерахунку пенсій особам, які проживають за межами України.

Проте суд вважає, що, як перерахунок, так і поновлення пенсії не може ставитись в залежність від місця проживання громадянина України. Тому посилання відповідача, є протиправними, суперечать висновкам Конституційного Суду України та Європейському суду з прав людини, викладеним у рішенні у справі «Пічкур проти України».

Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. За громадянином України зберігається громадянство України незалежно від місця його проживання.

Згідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантуються.

Статтею 24 Конституції України, передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином виходячи із положень Конституції України, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення та виплату йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а тому позивач має право на поновлення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-1V.

Згідно ч. 1 ст. 58 Закону №1058 Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Отже повноваження щодо призначення та виплати пенсій покладено на Пенсійний фонд України та його територіальні органи.

Згідно ч. 2 ст. 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Згідно з п. 4.3 Положення 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як вбачається з листа відповідача №2300-0301-8/17626 від 29.04.2020, підставами для відмови у поновленні позивачу пенсії за віком зазначено відсутність завіреного належним чином документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрацію) та вік та особистого звернення позивача або його законного представника.

Отже суд надає оцінку рішенню про відмову у поновленні пенсії позивачу від 29.04.2020, оформленому листом №2300-0301-8/17626, виключно щодо обставин, які стали підставою для прийняття вказаного рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI від 20.11.2019 (далі - Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (п. 2.22 Порядку №22-1).

Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (п. 2.9 Порядку №22-1).

Отже при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення пенсії має бути подано оригінал паспорта або документів, які передбачені п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №5492-VI.

Як вбачається з листа представника позивача від 17.04.2020, представник надіслав відповідачу: оригінал довіреності; нотаріально засвідчену та апостильовану копію посвідчення особи; оригінал ідентифікаційного коду; нотаріально засвідчену та апостильовану копію трудової книжки; нотаріально засвідчену та апостильовану копію листа ДМС від 30.03.2020; оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто Флєшлєром Олександром Ісааковичем, підпис якої завірений нотаріально, про призначення/перерахунку пенсії за формою, передбаченого Порядком №22-1.

Як вбачається з позовної заяви, у позивача наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 10.02.1997, копія якого подана разом з позовною заявою до суду, проте оригінал вказаного паспорта відповідачу не був наданий.

Суд зазначає, що за умови надання паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивач має право на поновлення виплати пенсії.

Щодо подання заяви представником, а не особисто позивачем чи законним представником суд зазначає наступне.

Згідно п. 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Проте, згідно ч. 1 ст. 44 Закону №1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Враховуючи, що повноваження представника позивача оформлені відповідно до ст. ст. 244, 245 Цивільного кодексу України, відповідною довіреністю з печаттю та апостилем, суд вважає, що позивач подав свою заяву через свого представника у відповідності до чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач не надав відповідачу оригінал наявного в нього паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 10.02.1997, суд дійшов висновку, що заява про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 подана без дотримання Порядку №22-1, а позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.В. Руденко