Справа № 932/7125/20
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я Справа № 932/7125/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 2а/200/765/20
02 жовтня 2020 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Холодулькіна Віталія Артуровича, третя особа - Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
19 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Холодулькіна В.В. від 05 червня 2020 року за № ДП18 789645, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05 червня 2020 року старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Холодулькін В.А. виніс постанову серії ДП18 № 789645, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП. При накладенні на нього штрафу інспектор вказав, що він керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprint», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який використовується для перевезення пасажирів, який мав технічну несправність: звуковий сигнал не працював у передбаченому виробником місці, що є порушенням вимог п. 31.4.7.б ПДР України. З рішенням відповідача він не згоден, оскільки воно не ґрунтується на доказах, здобутих законним шляхом. Так, оскаржена постанови не містить посилання на ті фото та відео пристрої фіксації правопорушення, які використовувались відповідачем у його випадку. Вважає, що відповідач не має належної кваліфікації для встановлення відповідності керованого ним автомобіля вимогам ДСТУ, а його висновок про несправність автомобіля спростовуються протоколом перевірки технічного стану автомобіля від 20 січня 2020 року. Окрім порушення процедури збору доказів, відповідач порушив і його право на захист, оскільки не роз`яснив йому його прав та обов`язків, не надав можливості їх реалізувати. Через недоведеність його вини, прохає визнати протиправною та скасувати оскаржену постанову відповідача від 05 червня 2020 року, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень та судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок (а.с. 1-4, 28-31).
Ухвалою суду від 24 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 20-22). Копія ухвали суду отримана позивачем 21 липня 2020 року (а.с. 25).
27 липня 2020 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, що визначені в ухвалі віл 24 червня 2020 року (а.с. 27).
Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року відкрито провадженні у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 34-35). Цією ухвалою встановлено сторонам позивачу та відповідачу, строк на подання заяв по суті справи.
23 вересня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача, згідно із яким він позовних вимог не визнає та прохає відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Стверджує, що матеріали справи не містять доказів сплати позивачем судового збору за подання цього позову, а тому його належить залишити без розгляду. Оскаржена позивачем постанова, яку він прийняв 05 червня 2020 року, повністю відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в неавтоматичному режимі. Розгляд ним справи на місці зупинки транспортного засобу відповідає вимогам КУпАП, до якого Законом України № 596-VIII від 14 липня 2015 року внесені відповідні зміни. Він бачив подію правопорушення на власні очі, тому прийняв рішення про зупинку транспортного засобу позивача та здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП. Він не тільки встановив особу водія, але й роз`яснив йому його права та обов`язки, ознайомив із матеріалами справи, продемонстрував відеозапис з автомобільного реєстратора, що встановлений у його службовому автомобілі. Вважає, що подання цього позову є спробою позивача уникнути від адміністративної відповідальності. Тим не менше, факт вчинення правопорушення, окрім наведеного вище, підтверджується показами інших поліцейських, які є безсторонніми спостерігачами, не зацікавленими у результатах вирішення справи про адміністративне правопорушення. Звертає увагу на те, що в силу приписів ч. 3 ст. 286 КАС України суд не наділений повноваженнями визнавати акти суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, протиправними. Вважає визначений позивачем розмір компенсації витрат на правову допомогу не співмірним виниклому між ними спору, який, в свою чергу, є незначної складності. Через це, а також тому, що на його думку позивачем не надано доказів понесення витрат у вказаній сумі на правову допомогу, прохає відмовити у задоволенні цієї вимоги. Також, відповідачем зазначено, що копію відзиву надіслано на адресу позивача, одночасно із надісланням відзиву до суду, проте, доказів на підтвердження цього факту суду не надано.
Вирішуючи питання про прийнятність відзиву відповідача, суд виходить із того, що відповідачем пропущено строк на його подання, оскільки з часу отримання ним ухвали суду про відкриття провадження (28 серпня 2020 року) по день подання відзиву (23 вересня 2020 року), сплило більше встановлених судом 15 днів. Крім цього, суд враховує і те, що відповідачем не виконано вимог п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України щодо надання до суду документів, які підтверджують надіслання відзиву позивачу, а тому він не може бути врахований судом і підлягає залишенню без розгляду.
09 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання представника третьої особи Департаменту патрульної поліції Марченка А.О. про залишення позову без розгляду з підстав несплати позивачем судового збору. У задоволенні цього клопотання відмовлено ухвалою суду від 16 вересня 2020 року.
09 вересня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення Департаменту патрульної поліції, як третьої особи, щодо позову ОСОБА_1 . Письмові пояснення Департаменту патрульної поліції не можуть бути враховані судом та підлягають залишенню без розгляду, оскільки ні ухвалою суду від 11 серпня 2020 року про відкриття провадження у справі, на законом, а саме: ст.ст. 269, 286 КАС України не передбачено право третьої особи на подання пояснень щодо позову у цій категорії адміністративних справ.
Інші клопотання чи докази від учасників справи не надходили.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач документований посвідченням водія серії НОМЕР_2 (а.с. 8), що є безстроковим. Відповідно до наявної у матеріалах справи фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprint», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 (а.с. 7). Згідно із тимчасовим реєстраційним талоном серії ДХХ № 067542, зареєстрованим володільцем автомобіля марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprint», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Бастур» (а.с. 9). ТОВ «Бастур» 23 січня 2020 року застраховано цивільно-правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», моделі «sSprint», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 10). Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу серії ВР № 273703 від 20 січня 2020 року, транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprint», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є технічно справним (а.с. 11) та пройшов обов`язковий технічний контроль.
Постановою серії ДП18 № 789645 від 05 червня 2020 року відповідач старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Холодулькін В.А. притягнув до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, позивача ОСОБА_1 (а.с. 5). В обгрунтування постанови відповідач зазначив, що 05 червня 2020 року позивач на вул. Коцюинського, Ѕ у м. Дніпрі керував автомобілем марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprint», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є транспортним засобом, що використовується для перевезення пасажирів, із механічною несправністю, яка полягає у тому, що звуковий сигнал не працює у передбаченому виробником місці. Цими діями позивача, на думку відповідача, порушено вимоги п. 31.4.7.б ПДР України. Серед додатків до постанови, у відповідній графі бланку, відповідачем ніякі докази не перелічені.
При вирішенні позовних вимог суд виходить із обізнаності і відповідача, і третьої особи, про розгляд цієї справи та про обов`язок подання суб`єктом владних повноважень доказів на спростування позовних вимог, оскільки не подання суб`єктом владних повноважень таких доказів, разом із відзивом, у встановлений строк, згідно із вимогами ст.ст. 77, 159 КАС України, може бути розцінено судом як визнання позову. Суд враховує те, що ні відповідач, ні третя особа, не тільки не надали доказів на спростування позовних вимог, але й не зазначили про існування таких доказів, не визначили їх, не вказали причин неможливості їх подання.
Із оскарженої постанови вбачається те, що її винесено інспектором на місці зупинки транспортного засобу.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, що затверджені Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, із змінами і доповненнями, Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно із вимогами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Відповідно до п. 4 розділу І Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст. 121 КУпАП. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 121 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Отже, розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.126 КУпАП, відповідно до положень ст. 222 КУпАП, віднесено до компетенції Національної поліції України, тобто оскаржену постанову винесено уповноваженою особою у визначеному законом порядку.
Відповідно до вимог п. 31.4.7.б ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, як не працюючий звуковий сигнал.
Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із вимогами ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні. Згідно із вимогами ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із вимогами ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із правовим висновком Верховного Суду, що здійснений у постанові від 24 січня 2019 року по справі № 428/2769/17, постанова по справі про адміністративне правопорушення має містити відомості про те, чи здійснювались фото або відеозапис правопорушення, а також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. Якщо постанова таких відомостей не містить, то надані відповідачем, як докази, відеофайли правопорушення, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративних правопорушень.
Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях.
Оскаржена постанова відповідача від 05 червня 2020 року серії ДП18 № 789645 не містить інформації про те, що подія правопорушення фіксувалась на фото чи відеозапис, а також не містить вказівки на технічний засіб, який використовувався із цією метою. Не містить вона і посилань на те, що свідками правопорушення були певні особи. Будь-які докази вчинення позивачем правопорушення у вигляді керування транспортним засобом із несправним звуковим сигналом відсутні і відповідачем чи третьою особою, не надані. Одного лише опису в оскарженій постанові самого адміністративного правопорушення у вигляді керування транспортним засобом із несправним звуковим сигналом, не достатньо для доведення факту вчинення адміністративного правопорушення. Внаслідок того, що подія адміністративного правопорушення не доведена належними та допустимими доказами, постанова відповідача від 05 червня 2020 року підлягає скасуванню із одночасним закриттям провадження в справі.
Згідно із вимогами ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок (а.с. 26), який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Крім того, 10 червня 2020 року між позивачем та адвокатом Шевченком О.І. укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 10/06 (а.с. 13). Відповідно до додатку № 1 до цього договору, адвокатом Шевченком О.І. надавались послуги з оскарження постанови серії ДП18 № 789645 від 05 червня 2020 року наступних видів та вартості: консультації щодо доцільності вирішення справи у судовому порядку (три години) 500 гривень; складення адміністративного позову (чотири години) 1500 гривень; підготовка до подання позову до суду (три години) 1000 гривень; представництво інтересів в одному судовому засіданні 1000 гривень, а всього надано послуг на суму 4 000 гривень (а.с. 14).
Згідно із актом № 1 від 12 червня 2020 року, позивачем отримано послуги у вигляді консультації щодо доцільності вирішення справи у судовому порядку (три години); складення адміністративного позову (чотири години); підготовки до подання позову до суду (три години) на загальну суму 3000 гривень. Сторонами у додатку № 1 до договору погоджено сплату гонорару адвокату після набрання судовим рішенням законної сили (а.с. 14).
Відповідно до вимог ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, від учасника справи вимагається надання виключно доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, на надання відповідних послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 здійснено висновок про те, що склад та розмір витрат на оплату правової допомоги входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 травня 2020 року по справі № 910/5410/19, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.
Згідно із постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 922/1163/18, за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із того, що договір позивача із адвокатом Шевченком О.І. від 10 червня 2020 року не містить ні суми гонорару адвоката, ні порядку її визначення, що унеможливлює її встановлення іншими особами. Вартість послуг адвоката у цій справі була визначена додатком № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 10/06, який укладено пізніше, 12 червня 2020 року. Через це, а також тому, що у цій справі судові засідання не проводились, беручи до уваги незначну складність справи, необхідність «розумності» розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх співмірності предмету позову та значенню справи для сторін, суд присуджує до стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути понесені позивачем, 2000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Холодулькіна Віталія Артуровича, третя особа - Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити у повному обязі.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 789645 від 05 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, закрити.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева