Справа № 522/20635/19
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/149/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.

секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 05.12.2019 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно якого просили скасувати Постанову ГУ ДМС України в Одеській області ПН МОД 001483 від 25.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення, скасувати Постанову ГУ ДМС України в Одеській області ПН МОД 001484 від 25.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_2 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачі є громадянами Ісламської Республіки Афганістан, прибули на територію України разом із неповнолітньою ОСОБА_3 у пошуках притулку. 26.07.2018 року позивачі вперше звернулися за міжнародним захистом в Україні до управління ДМС України в Чернігівській області. 21.08.2018 року позивачі були повідомлені про те, що їм було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцями або особами, яка потребує додаткового захисту. Позивачі оскаржили дане рішення спочатку в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДМС України, а потім в порядку адміністративного судочинства (судова справа №420/5843/18). Остаточне рішення було прийнято Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду 25.10.2019 року, коли позивачам було відмовлено у відкритті провадження за їх касаційною скаргою. Позивачі дізнались про прийняте рішення лише 08.11.2019 року з ЄДРСР, оскільки позивачі не отримали зазначене рішення поштою.

Користуючись своїм правом звернутися із заявою про визнання біженцем, особою, яка потребує додаткового захисту, повторно за наявності нових обставин, позивачі підготували пакет документів для повторного звернення та прибули до ГУ ДМС України в Одеській області 11.11.2019 року. На дату повторного звернення, позивачі мали дійсні довідки про звернення за захистом терміном дії до 12.11.2019 року.

Проте 11.11.2019 року під час першого візиту до ГУ ДМС України в Одеській області пакет документів, підготовлений Позивачами, не був прийнятий співробітниками Управління у справах шукачів захисту та соціальної інтеграції. Позивачів попросили надати більше інформації та зробити нотаріально завірений переклад паспортів Позивачів, а також вилучити наявні в Позивачів Довідки про звернення за захистом. Виконавши усі прохання, Позивачі приходили до ГУ ДМС України в Одеській області також 14.11.2019 року та 21.11.2019 року, проте прийняття документів не відбулося і під час зазначених візитів через відсутність перекладача або з інших причин.

25.11.2019 року в Позивачів було прийнято заяви про звернення за захистом України та документовано Довідками про звернення за захистом №011230 та №011231. Проте також по відношенню до Позивачів було складено Протоколи про адміністративне правопорушення (ПР МОД 001471 та ПР МОД 001472). Того ж дня, 25.11.2019 року за результатами розгляду були винесені Постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 1700 гривень на кожного з Позивачів (МН ПОД 001483 та ПН МОД 001484).

Позивачі вважають, що вищезазначені дії щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є неправомірними та такими, що потребують скасування оскільки не прийнято до уваги низку важливих обставин, що вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність вини позивачів, як підставу для відповідальності, та взагалі відсутність в діях Позивачів складу адміністративного правопорушення.

У зазначених протоколах вказано, що Позивачі порушили правила перебування іноземців в Україні, а саме проживали без документів на право проживання з 25.10.2019 року. Тобто датою початку нелегального проживання на території України визначається дата прийняття рішення про відмову у відкритті касаційного провадження Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду. Проте як було зазначено раніше Позивачі не знали та не могли дізнатися про прийняте рішення 25.10.2019 року. Зокрема згідно даних ЄДРСР, ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду була оприлюднена лише 28.10.2019 року. До того ж, оскільки Позивачі не отримували копію зазначеної ухвали поштою, вони дізналися про винесення ухвали саме з ЄДРСР 08.11.2019 року. Одразу після цього, Позивачі підготували необхідний пакет документів та прибули до ГУ ДМС в Одеській області 11.11.2019 року у перший найближчий прийомний день та до завершення строку дії своїх Довідок про звернення за захистом. Тобто позивачі вжили усіх необхідних заходів та виконували усі вказівки співробітників ГУ ДМС в Одеській області задля того, щоб якнайшвидше бути документованими для підтвердження легальності свого проживання в України.

Ухвалою суду від 09.12.2019р. провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду на 17.12.2019р.. Також вирішено питання про витребування доказів по справі.

На виконання вимог ухвали суду від 09.12.2019 року представником відповідача 17.12.2019 року надано до суду заяву про долучення до матеріалів особових справ позивачів.

Розгляд справи неодноразово 17.12.2019 року, 07.02.2020 року, 17.03.2020 року, 28.05.2020 року через неявку сторін та за наявності відповідних клопотань відкладався.

Розгляд справи 26.06.2020 року, 08.09.2020 року розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача через неявку перекладача та другого позивача, 20.10.2020 року розгляд справи був відкладений через неявку сторін.

У судове засідання 17.11.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представники сторін надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглянути за їх відсутності.

У матеріалах справи наявний відзив представника відповідача від 26.12.2019 року, згідно якого позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, в обґрунтування чого зазначено наступне. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вибули з Афганістану 24.11.2017 літаком до Росії, далі 22.05.2018 прибули до м. Луганськ (Україна), як зазначає пішки та машиною, таємно перетнувши кордон. 26.07.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Управління ДМС України в Чернігівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Основною причиною звернення за захистом позивач вказує побоювання за своє життя через нестабільну ситуацію в країні походження. Наказом Управління ДМС України в Чернігівській області від 15.08.2018 № 66 позивачам було відмовлено у в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погоджуючись з даним рішенням позивачі оскаржили його в судовому порядку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі № 420/5843/18 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії. Не погоджуючись з даним рішенням позивачі подали апеляційну скаргу. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 по справі № 420/5843/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 без змін. Не погоджуючись з даними рішеннями позивачі подали касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно позову, 25.11.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно звернулись з заявою про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС України в Одеській області. У ході проведеної перевірки наявних документів та пояснень позивача було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушили правила перебування іноземців на території України, а саме проживали без документів на право проживання в Україні з 25.10.2019. Працівниками ГУ ДМС України в Одеській області 25.11.2019 року відносно позивачів були складені протоколи про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП серії ПР МОД № 001471 та ПР МОД № 001472 та постанови про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД № 001483 та № 001484, згідно яких позивачів притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафів у розмірі 1700 грн.. Представник відповідача зазначав, що під час звернення до ГУ ДМС України в Одеській області з заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачі вже більше місяця знаходились на території України нелегально. Враховуючи той факт, що строк дії довідок про звернення за захистом в Україні позивачів закінчився 25.10.2019, не має підстав для продовження терміну дії довідки про звернення за захистом, на позивачів були складені протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 203 КУпАП.

При цьому заперечував проти посилань позивачів із приводу відсутності в їх діях складу правопорушення, так як 25.11.2019 вони отримали довідки про звернення за захистом в Україні. Посилався на те, що відповідно п. 2.2 Правил, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа. Позивачі 25.11.2019 повторно подали заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (без перекладу) до ГУДМС України в Одеській області після винесення постанови про накладання адміністративного стягнення, що підтверджується журналом реєстрації видачі довідок про звернення за захистом ГУДМС України в Одеській області, після чого особовій справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 присвоєно номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . З урахуванням вищевикладеного, вважає, що твердження позивачів про відсутність складу правопорушення не відповідає дійсності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.07.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Управління ДМС України в Чернігівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Основною причиною звернення за захистом позивач вказує побоювання за своє життя через нестабільну ситуацію в країні походження.

Відповідно до наказу Управління ДМС України в Чернігівській області від 15.08.2018 № 66 позивачам було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з даним рішенням позивачі оскаржили його в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі № 420/5843/18 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з даним рішенням позивачі подали апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 по справі № 420/5843/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 без змін.

Не погоджуючись з даними рішеннями позивачі подали касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

25.11.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно звернулись з заявою про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС України в Одеській області.

25.11.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було складено протоколи про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП серії ПР МОД № 001471 та ПР МОД № 001472 та постановами про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД № 001483 та № 001484 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафів у розмірі 1700 грн..

Згідно даних постанов, позивачів було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземців у країні, а саме проживали без документів на право проживання з 25.10.2019 року.

Відповідно до пп. 4.7. розділу IV Наказу МВС від 07.09.2011 № 649 «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» (далі - Правила), підставою для продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку - копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі або належним чином оформленої судової повістки.

Згідно абз.2 п. 2.5 Розділу ІІ Правил, довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги.

У матеріалах справи наявні лише копії довідок позивачів від 25.11.2019 року, які дійсні до 25.12.2019 року (а.с.8,9). Тому належних доказів щодо того, що позивачі звертались до ГУ ДМС в Одеській області 11.11.2019 року та мали дійсні довідки про звернення за захистом терміном дії до 12.11.2019 року суду не надано.

Отже, під час звернення до ГУ ДМС України в Одеській області з заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачі вже більше місяця знаходились на території України нелегально.

Згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Стаття 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1654/24186 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Інструкція), передбачає, що:

"…1.3. Особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування.

…2.1. Уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

…2.3. При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП , про що робиться відмітка у протоколі.

…3.1. Розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 222-2 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем вчинення правопорушення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов`язки.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

У відповідності зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Викладені у позові доводи необґрунтовані та не дають підстав для висновку про неправомірність накладання адміністративного стягнення.

Беручи до уваги вищенаведене, постанови про накладення адміністративного стягнення на позивачів були прийняті з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи та відповідно до вимог діючого законодавства.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем було надано до суду докази в підтвердження вини позивачів у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, тому суд приходить до висновку про те, що постанови про притягнення позивачів до адміністративної відповідальності були винесені відповідно чинного законодавства, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 203, 245, 247, 251, 258 КУпАП, ст.ст. 2, 3, 8, 9, 72, 77, 122-123, 205, 241-246, 272, 286, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Л.В. Домусчі