Справа № 420/3844/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3844/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 05 травня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії.

08 травня 2020 року ухвалою позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 18 травня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

25 травня 2020 року до суду від позивача за вх.№20119/20 надійшла заява про усунення недоліків із заявою про поновлення строку звернення до суду та з належним чином оформленою позовною заявою (у 2-х примірниках), в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 здійснені листом військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2020 року №209 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.11.2004 року та з 01.11.2013 року по 02.09.2019 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.11.2004 року та з 01.11.2013 року по 02.09.2019 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року.

Ухвалою від 01 червня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№20119/20), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та витребувано у відповідача докази.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 02.09.2019 року у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на грошовому забезпеченні у фінансовій службі військової частини НОМЕР_1 . Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив провести ОСОБА_1 перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 02.09.2019 року. Вказує, що листом військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2020 року №209 у задоволенні заяви відмовлено. Вважає зазначену бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення протиправною. Вказує, що під час проходження військової служби основний розмір грошового забезпечення, з якого починається відлік часу на право отримання індексації грошового забезпечення позивача, змінився 01.01.2008 року з моменту зміни структури грошового забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що під час проходження військової служби основний розмір грошового забезпечення з якого починається відлік часу на право отримання індексації мого грошового забезпечення, змінився 01.11.2004 року з моменту призначення позивача для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

30 липня 2020 року ухвалою суду визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії проводити за правилами загального позовного провадження.

25 серпня 2020 року до суду від відповідача за вх. №33378/20 надійшов відзив на позов (а.с.67-72) в якому відповідач зазначає, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідачем не визнаються. Посилаючись на Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 зазначає, що такий порядок не передбачає механізм виплати суми індексації у поточному році за минулі періоди. Виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Посилаючись на складну фінансово-економічну ситуацію вказує, що в 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. В зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, згідно яких у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення. Зазначає, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так, як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

10 вересня 2020 року до суду від позивача за вх. №36223/20 надійшла відповідь на відзив (а.с.81-85), в якій позивач зазначає, що вважає наведені у відзиві пояснення, міркування та аргументи відповідача безпідставними та необґрунтованими.

Усною ухвалою суду від 28 вересня 2020 року, внесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження.

06 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/3844/20 до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №420/3844/20.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

02.11.2020 року сторони подали до суду заяви про розгляд справи у письмовому провадженні.

Таким чином, оскільки сторони не з`явились, у зв`язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати дану справу у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд дійшов до наступного.

Підполковника ОСОБА_1 - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України 21 серпня 2019 року №414 відповідно до пункту 2 частики п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройних Сил України звільненого з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02 вересня 2019 року №192 (а.с.23 зворот) з 02 вересня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 02 вересня 2019 становить: календарна 27 років 02 місяці.

В наказі також зазначено:

- виплатити премію у розмірі 35% з 01 вересня по 02 вересня 2019 року;

- виплатити надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% з 01 вересня по 02 вересня 2019 року;

- виплати посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років з 01 вересня по 02 вересня 2019 року;

- виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% з 01 вересня по 02 вересня 2019 року;

- щорічну основну відпустку за 2019 рік терміном 22 доби використав;

- грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримав;

- виплатити компенсацію за 08 діб невикористаної відпустки у розмірі 5516,08 грн.;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, за 2019 рік отримав;

- виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за 27 календарних років у розмірі 279251,55 грн.

Позивач подав до відповідача заяву від 02.03.2020 року (а.с.9), в якій просив провести підполковнику запасу ОСОБА_1 перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 02.09.2019 року.

У відповідь на вказану заяву позивача, яка зареєстрована відповідачем 12.03.2020 року за вх. №1064, військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь у формі листа від 23.03.2020 року №209 (а.с.11) наступного змісту:

«Відповідно до Вашої заяви (Вх.№1064 від 12.03.2020 року) повідомляємо наступне:

1. Для отримання інформації щодо нарахованої та виплаченої Вам індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року до 01.01.2016 року прошу Вас звернутися до Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, оскільки щомісячні відомості про виплату грошового забезпечення Вам за період до 2015 року включно військовою частиною НОМЕР_1 здані до Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (Акт приймання-передавання документів №177 від 23.08.2019 року, Фонд №3799, Опис №2).

2. Щодо нарахування та виплати Вам індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року.

Правила проведення індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Відповідно до статті 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок), індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Зазначене підтверджено роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 № 10685/0/14-15/10 (Додаток 1), від 09.06.2016 № 252/10/136-16 (Додаток 2), вхідний від 08.08.2017 № 13700/3 (Додаток 3).

Звертаю увагу, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України вхідний від 08.08.2017 № 13700/з (Додаток 3) механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.

У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міноборони не було.

3. Щодо нарахування та виплати Вам індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.09.2019 року.

Нарахування та виплата Вам індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.09.2019 року були здійснені в повному обсязі.

4. Надсилаємо на Вашу адресу розрахунок індексації грошового забезпечення підполковника запасу ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року (Додаток 4) та довідку про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення підполковника запасу ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 02.09.2019 року (Додаток 5)».

Не погоджуючись з такою відповіддю відповідача, вважаючи, що нею ОСОБА_1 протиправно відмовлено у перерахунку, нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за періоди з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 02.09.2019 року, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Грошове забезпечення військовослужбовців врегульовано статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 цієї статті передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у реакції, чинній до внесення змін згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вказаний Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

З довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 від 19.08.2020 року №540 (а.с.77) вбачається, що позивачу за період січень 2016 року лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Обґрунтовуючи правомірність невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, відповідач не посилався на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення для проведення індексації».

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 року у справі №825/694/17.

Оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не нарахована та не виплачена, відмова відповідача, викладена у листі від 23.03.2020 року №209 є протиправною.

Відтак, слід визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови, викладеної у листі від 23.03.2020 року №209 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

При цьому суд вважає передчасними вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача врахувати січень 2008 року як базовий місяць при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача, оскільки позивач з такими вимогами до відповідача не звертався та доказів на підтвердження того, що відповідачем буде здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням інших місяців як базових до суду не надав.

Щодо вимог позивача, що стосуються перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.09.2019 року суд зазначає наступне.

Так, відповідно до довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 від 19.08.2020 року №540 вбачається, що позивачу у період листопад 2018 року вересень 2019 року виплачувалась індексація грошового забезпечення, яка, як вбачається з довідки-розрахунку сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 від 19.08.2020 року №539 (а.с.76), обчислювалась з урахуванням березня 2018 року як базового.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078 (у чинній редакції), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на зазначене, суд вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Згідно інформації Держстату України, розміщеному на їх офіційному веб сайті, про індекс споживчих цін:

- індекс споживчих цін у березні 2018 склав 101,1;

- індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8;

- індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3;

- індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9.

- індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.

Відповідно до положень Порядку № 1078, розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.

Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).

Отже, індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2018 року.

У листопаді ж 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7%.

З урахуванням положень Порядку № 1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7%, то у наступному місяці і підлягає індексація грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи вищенаведене та те, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін лише у листопаді 2018 року складав 103,7, тому суд доходить висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.09.2018 з урахуванням січня 2008 року як базового відсутні.

Щодо вимог позивача в частині перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пп.2-4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, законодавством розмежовано поняття «дії» та «бездіяльність» суб`єктів владних повноважень.

Суддя зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Дії суб`єкта владних повноважень, натомість, це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може виражатись, як приклад, у певних рішеннях, актах, листах тощо (тобто мати певне матеріальне вираження), які негативно впливають на права, свободи, інтереси фізичної чи юридичної особи.

Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України.

Так, як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що відповідачем здійснено протиправні дії щодо відмови листом від 23.03.2020 року №209 у здійсненні перерахунку, нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, зокрема за періоди з 01.01.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року.

Однак, з вказаного листа не вбачається такої відмови позивачу, а лише рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України для отримання інформації щодо нарахованої та виплаченої йому індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року до 01.01.2016 року.

Тобто, вимоги позивача в частині щодо визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 здійснені листом військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2020 року №209 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.11.2004 року та з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року та щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.11.2004 року та з 01.11.2013 року по 02.09.2019 року з врахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Однак, враховуючи те, що відповідачем допущено бездіяльність щодо вирішення заяви позивача в цій частині, суд, керуючись ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не вирішення заяви ОСОБА_1 (вх. №1064 від 12.03.2020 року) в частині вимоги щодо проведення підполковнику запасу ОСОБА_1 перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути та надати відповідь по суті заяви ОСОБА_1 (вх. №1064 від 12.03.2020 року) в частині вимог заяви щодо проведення підполковнику запасу ОСОБА_1 перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року.

Решта доводів та заперечень позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд допустити до негайного виконання рішення суду.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що предметом розгляду даної справи є відмова відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення та зобов`язання їх здійснити, а не стягнення заборгованості по індексації грошового забезпечення, суд вважає, що підстави для негайного виконання даного рішення відсутні.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд зобов`язати відповідача протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили подати звіт про його виконання.

Приписами 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено обґрунтування наявності підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.243 КАС України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно ч.4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що провадження у справі відкрито 01.06.2020 року, перехід 30.07.2020 року до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та закриття 06.10.2020 року підготовчого провадження, приймаючи до уваги строки розгляду даної справи, визначені ст.ст.173 та 193 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Вовченко О.А. у період з 05.11.2020 року по 13.11.2020 року включно у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 16.11.2020 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови, викладеної у листі від 23.03.2020 року №209, провести ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не вирішення заяви ОСОБА_1 (вх. №1064 від 12.03.2020 року) в частині вимоги щодо проведення підполковнику запасу ОСОБА_1 перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути та надати відповідь по суті заяви ОСОБА_1 (вх. №1064 від 12.03.2020 року) в частині вимог заяви щодо проведення підполковнику запасу ОСОБА_1 перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.11.2004 року по 31.12.2011 року та з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ).

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.А. Вовченко