Справа № 640/13675/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року м. Київ № 640/13675/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В. при секретарі судового засідання Ващенку В.А.

за участі представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - Пожар В.В.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському"

до Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги

від 04 червня 2020 року № Ю-141-10

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Завод «Кузня на Рибальському» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 04 червня 2020 року № Ю-141-10.

Позовні вимоги обґрунтувань тим, що на думку позивача, податковий орган фактично виніс три податкові вимоги з одних і тих же підстав та за один і той же період оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якими намагається здійснити подвійне стягнення одного та того ж платежу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У відзиві від 21 липня 2020 року відповідач зазначає, що ПАТ «Завод «Кузня на рибальському» самостійно обчислило суму зобов`язання в податкових деклараціях від 17 березня 2020 року № термін сплати 20 березня 2020 року на суму 1 248 731,45 грн., від 16 квітня 2020 року № термін сплати 21 квітня 2020 року на суму 1 208 527,54 грн., від 15 травня 2020 року № термін сплати 20 травня 2020 року на суму 882 603,12 грн., від 16 червня 2020 року № термін сплати 22 червня 2020 року на суму 759 327,79 грн, однак погашення визначених позивачем сум не було у зв`язку з чим у ПАТ «Завод «Кузня на рибальському» виникла заборгованість, тому відповідно до пункту 59.4 статті 59 Податкового кодексу України відповідачем направлялись вимогу на адресу позивача.

У підготовче засідання 22 вересня 2020 року прибув представник відповідача, представник позивача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення підготовчого засідання не подавав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 жовтня 2020 року.

У судовому засіданні 13 жовтня 2020 року представник позивача адміністративний позов підтримав, просив суд задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до приписів статті 250 Податкового кодексу України у судовому засіданні 17 листопада 2020 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Завод «Кузня на Рибальському» () є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському» подавались звіти за лютий, березень, квітень 2020 року з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (відповідні звіти та квитанції про реєстрацію містяться в матеріалах справи).

Судом встановлено, що ПАТ «Завод «Кузня на рибальському» самостійно обчислило суму зобов`язання в податкових деклараціях від 17 березня 2020 року № термін сплати 20 березня 2020 року на суму 1 248 731,45 грн., від 16 квітня 2020 року № термін сплати 21 квітня 2020 року на суму 1 208 527,54 грн., від 15 травня 2020 року № термін сплати 20 травня 2020 року на суму 882 603,12 грн., від 16 червня 2020 року № термін сплати 22 червня 2020 року на суму 759 327,79 грн.

У зв`язку з тим, що у позивача станом на 31 травня 2020 року була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 3 405 862,11 грн. відповідно до статті 59 Податкового кодексу України на адресу ПАТ «Завод «Кузня на рибальському» була направлена податкова вимога № Ю-141-10 від 04 червня 2020 року про сплату боргу (недоїмки).

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду, при цьому, повідомив, що попередні вимоги від 06 квітня 2020 року № Ю-141-10 та від 13 травня 2020 року № Ю-141-10 оскаржуються в судовому порядку.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (надалі - Закон № 2464) визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до зазначених норм, Позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з пункту 1, пункту 2 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до пункту 1, пункту 4 частини 1 статті 7 Закону № 2464 для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами.

Згідно частини 1 статті 8 Закону № 2464 розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно частини 2 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини 12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу Україна крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу Україна не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

ПАТ «Завод «Кузня на рибальському» самостійно обчислило суму зобов`язання в податкових деклараціях від 17.03.2020 № термін сплати 20.03.2020 на суму 1 248 731,45 грн., від 16.04.2020 № термін сплати 21.04.2020 на суму 1 208 527,54 грн., від 15.05.2020 № термін сплати 20.05.2020 на суму 882 603,12 грн., від 16.06.2020 № термін сплати 22.06.2020 на суму 759 327,79 грн. однак погашення визначених Позивачем сум не було у зв`язку з чим у ПАТ «Завод «Кузня на рибальському» виникла заборгованість.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.4 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з тим, що у позивача станом на 31 травня 2020 року була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 3 405 862,11 грн. відповідно до статті 59 Податкового кодексу України на адресу ПАТ «Завод «Кузня на рибальському» податковим органом правомірно направлено податкову вимогу № Ю-141-10 від 04 червня 2020 року про сплату боргу (недоїмки).

При цьому, станом на 15 липня 2020 року у позивача обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 4 099 189,90 грн., що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника та розрахунку боргу.

Матеріали справи, також, не містять доказів погашення самостійно узгодженого боргу позивачем.

З огляду на викладене, суд вважає податкову вимогу правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Щодо посилань позивача, що податковий орган фактично виніс три податкові вимоги з одних і тих же підстав та за один і той же період оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якими намагається здійснити подвійне стягнення одного та того ж платежу суд зазначає наступне.

Правовий механізм формування та форма податкової вимоги у спірний період були врегулювані Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770).

Зокрема, згідно положень розд. ІІІ зазначеного Порядку податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.

Відповідно до пункту 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року N 449 (далі по тексту - Інструкція № 449) вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень, що має місце і у даному випадку.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.12.2019 по справі № 826/25425/15 сформулював такий правовий висновок, - положеннями законодавства не передбачено обов`язкової умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки за результатами самостійного декларування) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту. Вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається разом з актом документальної перевірки виключно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464 про ЄСВ контролюючий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення контролюючим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкція № 449 контролюючі органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Суд зазначає, що математичний розрахунок щодо наведених у вимозі показників, крім власне доводів про неправомірність винесення декількох податкових вимог, позивачем не надано обґрунтованих заперечень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність винесення оскаржуваної вимоги, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частин першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова

Повний текст рішення виготовлений 18.11.2020.