Справа № 640/22455/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання незаконними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час відбуття ним покарання у вигляді виправних робіт у період з 07.09.1987 року по 06.09.1989 року під час призначення пенсії за віком; зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 час відбуття ним покарання у вигляді виправних робіт у період з 07.09.1987 року по 06.09.1989 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 05.06.2019 року про призначення пенсії за віком, у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час відбуття ним покарання у вигляді виправних робіт у період з 07.09.1987 року по 06.09.1989 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.06.2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав військовий квиток, диплом про навчання, довідку про заробітну плату, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт та трудову книжку.

Листом № 148958/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що згідно наданих документів стаж роботи, який можливо зарахувати, складає 24 року 1 місяць 17 днів, що недостатньо для призначення даного виду пенсії, у зв`язку з чим у призначенні пенсії за віком відмовлено.

Представник позивача звернувся до відповідача із запитом від 18.09.2019 року №104259 щодо періодів, які не були зараховані до стажу роботи.

Листом від 04.10.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що до загального стажу роботи не зараховано період з 07.09.1987 року по 06.09.1989 року, оскільки позивач відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі. При цьому, у трудовій книжці міститься запис про те, що зазначений період не зараховується у загальний стаж роботи, що відповідає положенням законодавства, що діяло у вказаний період.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно статті 103 Виправно-трудового кодексу України час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями частини 4 статті 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Статтею 8 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Згідно Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом (01.01.2001 року) втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Станом на момент звернення позивача за призначення пенсії чинною нормою була норма спеціального закону, що прийнятий пізніше, тобто стаття 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, яка передбачала можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт.

З огляду на викладене відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії і прийнятті рішення з цього приводу, виходячи з наявності загального набутого позивачем страхового стажу за даними трудової книжки, повинен був керуватись статтею 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, а не положеннями частини четвертої статті 95 Виправно-трудового кодексу України.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки законодавчими актами, як тим, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, вимоги позивача щодо зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 211/1432/17 та від 21 червня 2019 року у справі № 448/1691/16-а.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких