Справа № 460/6001/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2020 року м. Рівне № 460/6001/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача № 0-1701, № 5-1701 від 21.04.2020 року; № 0-1701, № 0-1701, № 0-1701, № 0-1701 від 22.07.2020 року та № 0-1701 від 14.05.2019 року. Позовні вимог обґрунтовано тим, що у власності позивача до 10.09.2019 перебували будівлі, цех по виготовленню меблів та 2 цехи по складанню меблів, які в розумінні податкового законодавства є будівлями промисловості та які згідно з пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України не підпадають під об`єкт оподаткування. У 2018 та 2019 році позивач безпосередньо займався діяльністю по виробництву інших меблів, оптова торгівля меблями відповідно до Державного класифікатора видів економічної діяльності. Вважає, що у позивача не виник у 2018 та 2019 роках обов`язок по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Відтак, оспорювані рішення винесені контролюючим органом з порушенням норм чинного податкового законодавства України, а тому підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Станом на час прийняття рішення суду відповідачем до суду відзиву на позовну заяву не подано.

Позовна заява надійшла до суду 12.08.2020.

17.08.2020 ухвалою суду позов залишений без руху.

31.08.2020 позивач на усунення недоліків позову подав позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою суду від 04.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.10.2020 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні.

07.10.2020 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання відповідача.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.12.1996, перебуває на обліку в органах доходів і зборів як платник єдиного податку 2 групи та здійснює діяльність за КВЕД 31.09 виробництво інших меблів (а.с.25-29).

Разом з тим, ОСОБА_1 до вересня 2019 року був власником цеху по виготовленню меблів та 2 цехів по складанню меблів, які розташовані по АДРЕСА_1 .

14.05.2019 ГУ ДПС у Рівненській області, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, було сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкові повідомлення рішення форми «Ф» № 0-1701, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 3753,71грн.

21.04.2020 ГУ ДПС у Рівненській області, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, було сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкові повідомлення рішення форми «Ф»:

- № 0-1701, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 244627,38грн;

- № 5-1701, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 57357,05грн.

22.07.2020 року ГУ ДФС у Рівненській області, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 60.1.2. п. 60.1 ст. 60 та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, було сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкові повідомлення рішення форми «Ф»:

- № 0-1701, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 16418,25грн;

- № 0-1701, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 38238,03грн;

- № 0-1701, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 2052,28грн;

- № 0-1701, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 4779,75грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями податкового органу, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств ( підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти), який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 240/6132/18 та від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

Наявними у матеріалах справи доказами, а саме витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічними паспортами та витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується, що дані будівлі віднесені до будівель промисловості.

Окрім цього, долученими позивачем доказами підтверджується, що ці будівлі використовувалися останнім у своїй господарській діяльності за їх функціональним призначенням, а отже вони не є об`єктом оподаткування.

З врахуванням наведеного, податкові повідомлення-рішення № 0-1701 від 14.05.2019; № 0-1701, № 5-1701 від 21.04.2020; № 0-1701, № 0-1701, № 0-1701, № 0-1701 від 22.07.2020 є протиправними та належать до скасування.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті не обґрунтовано та неправомірно, у зв`язку з чим, позовні вимоги належать до задоволення.

Підстави для відшкодування судового збору у порядку ч. 3 ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 14 травня 2019 року № 0-1701; від 21 квітня 2020 року № 0-1701, № 5-1701; від 22 липня 2020 року № 0-1701, № 0-1701, № 0-1701, № 0-1701 у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12; ).

Суддя Т.О. Комшелюк