Справа № 349/1552/20
Суддя: Могила Р. Г.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 349/1552/20
Провадження № 2-а/349/39/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 листопада 2020 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Могили Р.Г.

за участі секретаря судового засідання Матасової Н.М.

учасники судового провадження:

представник позивача адвокат Окуневич М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №349/1552/20 за позовом ОСОБА_1 до Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Окуневич М.В., звернувся в суд з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серіяЕАМ №3300408 від 17 жовтня 2020 року, згідно з якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме в тому, що він перетнув горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія» та після зупинки на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, після зупинки він ввімкнув аварійну світлову сигналізацію і його притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Окуневич М.В. позов підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не надавав, в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

17 жовтня 2020року інспектор Рогатинського відділення поліції Максимів С.Р. виніс постанову серії ЕАМ №3300408 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, зокрема, відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 9.9 б) Правил дорожнього руху передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського.

Позивач стверджує, що адміністративного правопорушення не вчиняв, у зв`язку із чим безпідставно притягнутий до відповідальності.

В постанові про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не зазначено жодного доказу на підтвердження факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 щодо застосування ст. 77 КАС України, ст. 251 КУпАП, йдеться про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідач, всупереч вимогам ст. 77 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження обставин щодо не ввімкнення ОСОБА_1 аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського.

Також в оскаржуваній постанові не зазначено, що до неї додаються будь-які документи чи матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

В такому випадку постанова про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Окуневичем М.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 02 лютого 2018 року серія ТР №000260) на підставі договору №77/20 від 23 жовтня 2020 року, відповідно до якого адвокат здійснює представництво інтересів та захист прав ОСОБА_1 в судових інстанціях.

До договору долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера №098399 від 26 жовтня 2020 року про оплату адвокату 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також в судовому засіданні адвокат долучив квитанцію до прибуткового касового ордера №098399 від 18 листопада 2020 року про оплату адвокату 300 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Також із квитанції №0.0. .1 від 26 жовтня 2020 року вбачається, що позивачем оплачено судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищезазначені обставини, надані адвокатом позивача докази на підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової допомоги, кількість судових засідань, співмірність послуг критеріям складності справи, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області суми витрат на правничу допомогу у розмірі 800 грн та сплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 241-244, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Максиміва Степана Руслановича серії ЕАМ №3300408 від 17 жовтня 2020 рокупро накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (код ЄДРПУО 40108798) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , сплачений судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 800 грн 00 коп., всього 1 220 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.Г. Могила