Справа № 160/10751/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 07.10.1954 року по 05.12.1955 рік, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зробивши відповідний перерахунок пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 період роботи в 3-й міській лікарні м.Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік, зробивши відповідний перерахунок пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 20.03.2020 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячної пенсії померлого ОСОБА_2 , з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 07.10.1954 року по 05.12.1955 рік, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також періоду роботи в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.03.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника із наданням всіх необхідних документів, але 24.03.2020 року отримала відповідь, що при переведенні її на пенсію у разі втрати годувальника до загального стажу згідно трудової книжки померлого чоловіка ОСОБА_2 , не зараховано спірні періоди.
Позивач не погоджується з вказаним висновком відповідача, оскільки, при призначенні та обчисленні пенсії чоловіка позивача була використана інформація, що підтверджується копіями документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи покійного чоловіка.
Ухвалою суду від 14.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що позовні вимоги щодо переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника безпідставні та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до поданої заяви позивача від 20.03.2020 року, остання була переведена за своїм бажанням на пенсію по втраті годувальника.
Також, щодо позовних вимог позивача стосовно зарахування до загального стажу роботи трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі відповідач зазначає, що пільгове обчислення стажу проводиться на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги, що встановлені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів. Таким документом був письмовий трудовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайній Півночі. Для зарахування вищевказаних періодів до загального стажу роботи померлого, необхідно надати уточнюючі довідки та звернутися із заявою про донарахування стажу.
Крім того, на думку відповідача, підстави для зарахування померлому ОСОБА_2 період роботи з 25.01.1995 року по 02.03.1995 року в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська до його загального стажу відсутні.
Беручи до уваги викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком, що підтверджується пенсійною справою копія якої міститься в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб від 03.03.2016 року серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть від 17.03.2020 року серії НОМЕР_3 , видане Дніпровським районними у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), копія якого наявна в матеріалах справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою від 20.03.2020 року про переведення на пенсію по втраті годувальника.
Також не зараховано кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі. Пільгове обчислення стажу проводиться на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги, що встановлені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів. Таким документом був письмовий трудовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайній Півночі.
Повідомлено позивача, що для зарахування вищевказаних періодів до загального стажу роботи померлого, позивач має можливість надати уточнюючі довідки та звернутися із заявою про донарахування стажу.
Не погоджуючись з таким висновком відповідача, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), відповідно до статті 5 якого цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються, зокрема, принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення визначаються, виключно, законами про пенсійне забезпечення.
Статтею 36 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.
Так, як вже було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач перебувала у шлюбі з померлим ОСОБА_2 , а тому, має право на перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 07.10.1954 року по 05.12.1955 рік, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зробивши відповідний перерахунок пенсії та зарахування до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 період роботи в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік, зробивши відповідний перерахунок пенсії, суд виходить з наступного.
З трудової книжки померлого ОСОБА_2 від 04.01.1957 року, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що останній працював в Норільському комбінаті МУМ СРСР:
- з 07.10.1954 року по 17.10.1954 року - на посаді помічника машиніста бульдозера рудника «Медвежий ручей» (звільнений за ст. 44 п. «А» КЗпП).
- з 14.12.1954 року по 09.03.1955 року учень токаря інструментального токаря цеху Механічного заводу;
- з 10.03.1955 року по 22.10.1955 року токар третього розряду;
- з 23.10.1955 року по 27.11.1955 року - сторож заводу;
- з 28. 11.1955 року по 05.07.1958 року токар третього розряду інструментального цеху того ж заводу;
- 05.07.1958 року звільнений у зв`язку з призивом в Радянську армію.
- з 04.08.1958 року по 14.09.1958 року слюсар цеху механізованої снігоборотьби Центральної АТК;
- з 15.09.1958 року по 19.11.1966 року шофер цеху механізованої снігобригади;
- з 20.11.1966 року по 10.03.1967 року машиніст шнекороторного снігоочисника цеху механізованої снігоборотьби (звільнений за закінченням договору);
- з 14.03.1967 року по 14.08.1973 року шофер 1 класу в гаражі № 2 автобази Управління будівництва Норільського ордена Леніна гірничо-металургійного комбінату ім. А.П. Завенягіна (звільнений за закінченням строку трудового договору);
- з 19.09.1973 року по 28.04.1993 року шофер легкового таксі першого класу Норільського пасажирського автотранспортного підприємства (звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію).
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Ведення трудових книжок здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року № 162.
Відповідно до п. 2.17 Інструкції у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів наступних документів такі записи, зокрема про час служби у складі Збройних Сил СРСР, в органах Комітету державної безпеки СРСР і Міністерства внутрішніх справ СРСР, у всіх видах охорони, де на що проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення зі служби, про час навчання в професійно-технічних та інших училищах, на курсах і в школах по підвищенню кваліфікації, по перекваліфікації та підготовці кадрів.
Пунктом 8.1 Інструкції вказано, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР и ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників і службовців». Згідно пункту 18 Постанови відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічні норми щодо відповідальності за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 року № 58.
Тому суд зазначає, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Окрім того, суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Крім того, щодо зарахування у пільговому розмірі періоду роботи позивача на Крайній Півночі, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також, на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до підпункту "д" п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 р. зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Згідно з пункту 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" було постановлено "скоротити тривалість трудового договору, який дає право на отримання пільг, які передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з п`яти до трьох років".
Відповідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 року зараховується до стажу роботи в полуторному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Так, з матеріалів справи слідує, що факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі у періоди з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік підтверджується наступними документами: трудовою книжкою; довідкою № 205 від 02.11.2015 року, з яких слідує, що позивач дійсно працював в районі Крайньої Півночі та отримував заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнта 80 % і північних надбавок.
За таких обставин, суд зазначає, що стаж роботи позивача на підприємстві в районі Крайньої Півночі підтверджується матеріалами справи та становить більше 3 років, а тому, відмова відповідача у здійсненні перерахунку стажу та розміру пенсії, з урахуванням кратності страхового стажу в районах Крайньої Півночі з підстав відсутності письмових трудових договорів є безпідставною, оскільки, факт укладення трудових договорів з роботодавцем підтверджується вищевказаними документами.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач просить зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 07.10.1954 року по 05.12.1955 рік.
Як вже було встановлено судом, згідно трудової книжки померлого ОСОБА_2 від 04.01.1957 року, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що останній працював в Норільському комбінаті МУМ СРСР: з 07.10.1954 року по 17.11.1954 року - на посаді помічника машиніста бульдозера рудника «Медвежий ручей» (звільнений за ст. 44 п. «А» КЗпП), а в подальшому з 14.12.1954 року по 09.03.1955 року був працевлаштований учнем токаря інструментального токаря цеху Механічного заводу.
Суд зазначає, що період роботи з 07.10.1954 року по 17.11.1954 року померлого ОСОБА_2 на посаді помічника машиніста бульдозера рудника «Медвежий ручей» підлягає обчислено відповідачем на загальних підставах, оскільки, стаж роботи позивача в цей період на підприємстві в районі Крайньої Півночі становить менше 3 років.
Тому в даному випадку суд вважає за необхідне, з метою належного захисту прав позивача, на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 районах Крайньої Півночі з 07.10.1954 року по 17.11.1954 на загальних підставах та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зробивши відповідний перерахунок пенсії.
Щодо вимоги позивача зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 період роботи в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік, суд зазначає наступне.
Згідно трудової книжки померлого ОСОБА_2 вбачається, що останній у період з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік працював на посаді водія 3-ї міської лікарні м. Дніпродзержинська.
Судом встановлено, що підставою для відмови в зарахуванні вказаного періоду стало відсутність в записі про звільнення підпису відповідальної особи.
Суд повторно акцентує увагу на тому, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
При цьому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Тому, суд доходить висновку, що вказаний спірний період підлягає зарахуванню до загального стажу.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 20.03.2020 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячної пенсії померлого ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
З матеріалів справи вбачається та підтверджено відповідачем, що ОСОБА_1 була переведена з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника на підставі заяви від 20.03.2020 року.
В даному випадку вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки, відповідач виконав свої зобов`язання щодо переведення позивача з одного виду пенсії на інший, тобто в цій частині позовних вимог спір відсутній.
Натомість, беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 20.03.2020р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника пенсію з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також періоду роботи у районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік.
Крім того, суд звертає увагу, що відмовивши у зарахуванні до стажу спірні періоди, відповідач вчинив протиправні дії, тому суд доходить висновку про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зробивши відповідний перерахунок пенсії, а також щодо не зарахування періоду роботи у районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік, протиправними.
Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.
Згідно з ч. 2 ст. 7 цього ж Закону пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, якщо пенсійна виплата є меншою від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, то до такої виплати управлінням здійснюється доплата в розмірі, що не вистачає до прожиткового мінімуму.
Суд зазначає, що дискреційні повноваження є сукупністю прав і обов`язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта. Територіальні органи ПФУ у правовідносинах з пенсіонерами не наділені дискреційними повноваженнями та не мають право на власний розсуд призначити чи не призначити пенсію, врахувати або не врахувати стаж, здійснити або не здійснити перерахунок та інше.
Варто вказати, що у рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
У Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. При цьому, особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, обов`язки цієї особи у сфері публічно-правових відносин.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також, щодо незарахування періоду роботи у районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зробивши відповідний перерахунок пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м.Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік, зробивши відповідний перерахунок пенсії. Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 20.03.2020р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника пенсію з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також періоду роботи у районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 04.09.2020 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає 420,40 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та щодо незарахування періоду роботи у районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 кратність трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснивши відповідний перерахунок пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період трудової діяльності померлого ОСОБА_2 районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік, здійснивши відповідний перерахунок пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 20.03.2020р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 14.12.1954 року по 05.07.1958 року, з 04.08.1958 року по 10.03.1967 рік, з 14.03.1967 року по 14.08.1978 рік, з 19.09.1973 року по 28.04.1993 рік, згідно п.5 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також, періоду роботи у районах Крайньої Півночі на загальних умовах - з 07.10.1954 року по 17.11.1954 рік та в 3-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з 25.01.1995 року по 02.03.1995 рік.
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19.11.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька