Справа № 140/5871/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/5871/20 пров. № А/857/10179/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Глушка І.В. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Димарчук Т.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 22.06.2020р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

15.04.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи /МСЕК/ щодо непроведення відносно нього медичного освідування (відповідної експертизи) на предмет встановлення інвалідності та визначення відповідного ступеня інвалідності; зобов`язати відповідача провести щодо ОСОБА_1 комісію (експертизу) на предмет встановлення інвалідності та визначити відповідний ступінь інвалідності в разі її встановлення (а.с.1-2).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.38 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2020р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.66-69).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким заявлений позов задовольнити (а.с.75-76).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що жодних необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я щодо нього не проведено, що є однією з обов`язкових умов і вимог для прийняття відповідного рішення МСЕК.

Відповідач зобов`язаний був провести огляд комісіями трьох рівнів; за результатами кожного огляду слід скласти відповідний акт, в якому детально викласти хід огляду та причини невстановлення інвалідності. Через невиконання таких вимог відповідач порушив його право на належний соціальний захист, що стало наслідком невстановлення групи інвалідності особі, хвороби якої пов`язані з виконанням службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю тощо.

Зазначає, що з рішенням МСЕК він не погоджується, оскільки його було направлено до відповідача з метою проходження комісії на призначення групи інвалідності, а не встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Відповідачем Волинським обласним бюро МСЕК скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.92-93).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 в період з 10.12.1998р. по 05.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015р. по 21.06.2019р. - в органах Національної поліції, зокрема, з 02.02.2017р. перебував на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Ківерцівського відділу поліції ГУ НП у Волинській обл.

18.06.2019р. медична (військово-лікарська) комісія ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області», за розпорядженням начальника ПКЗ ГУ НП у Волинській обл. здійснила медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого видала свідоцтво про хворобу № 134 від 18.06.2019р., із зазначенням діагнозу та причинного зв`язку: захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням служби в поліції (а.с.34).

Наказом ГУ НП у Волинській обл. № 199-ос від 21.06.2019р. «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Ківерцівського відділу поліції ГУ НП у Волинській обл., звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 21.06.2019р.; підстава - рапорт ОСОБА_1 від 19.06.2019р. (по хворобі) (а.с.4).

03.10.2019р. ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області» видало ОСОБА_1 направлення для проходження огляду Волинським обласним бюро МСЕК (а.с.48).

14.11.2019р Волинське обласне бюро МСЕК здійснило первинний огляд позивача та на підставі наданих медичних документів: витягу з історії хвороби № 8280 від 06.06.2016р., виписок № 1664 від 01.04.2016р., від 23.02.2016р., № 15750 від 26.10.2018р., № 11185 від 03.08.2018р., № 4529 від 01.04.2019р., № 8813 від 04.06.2019р., № 31620 від 31.05.2019р., 10.10.2019р., витягів з історії хвороби стаціонарного хворого № 6884 від 10.05.2019р., № 9533 від 24.06.2019р., консультаційного висновку обласного спеціаліста від 01.10.2019р., свідоцтва про хворобу № 134 від 18.06.2019р. та направлення на МСЕК від 03.10.2019р., склало Акт огляду МСЕК № 413 від 14.11.2019р., згідно з п.34 якого винесло рішення про те, що обґрунтованих підстав для встановлення групи інвалідності немає, а ОСОБА_1 встановлено 25 відсотків (%) втрати працездатності, захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с.46-47).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п.30.4 Акту огляду МСЕК № 413 від 14.11.2019р. щодо ОСОБА_1 «група інвалідності - не встановлена», у п.34 цього Акту зроблений запис про те, що обґрунтованих підстав для встановлення групи інвалідності позивачу немає. Натомість комісією ОСОБА_1 встановлено 25 % втрати працездатності, захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції (п.31.1 Акту огляду МСЕК № 413 від 14.11.2019р.).

Відповідач прийняв рішення про встановлення факту втрати позивачем професійної працездатності у відсотках на підставі повноважень, у межах та у спосіб, що передбачені Положенням про медико-соціальну експертизу, Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р. «Питання медико-соціальної експертизи», та Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затв. наказом МОЗ України № 561 від 05.09.2011р.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Спірні правовідносини врегульовані Положенням про медико-соціальну експертизу, Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р. «Питання медико-соціальної експертизи», Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України /МОЗ/ України № 561 від 05.09.2011р.

Згідно з п.1.9 вказаної Інструкції огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проводиться згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009р.

Відповідно до п.п.3, 17 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р., медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п.4 вказаного Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що для встановлення інвалідності, проводиться медико-соціальна експертиза, яка здійснюється стосовно осіб, які направлені лікувальним закладом охорони здоров`я, після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів щодо таких осіб, та за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму.

Відповідно до пп.1 п.11, п.12 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р., міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання.

Пунктом 14 вказаного Положення передбачено, що комісії мають право направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, до лікувально-профілактичних закладів для проведення огляду з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування.

Згідно з п.19 наведеного Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до п.20 цього Положення комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затв. МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Пунктом 24 зазначеного Положення передбачено, що комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється. Форма документів, що використовується у роботі комісій, затверджується МОЗ України.

Наказом МОЗ України № 577 від 30.07.2012р. затверджено форми первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях.

Зокрема, визначено форми акту огляду медико-соціальною експертною комісією (№ 157/о), виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією (№ 157-1/о), в яких зазначається, яка група інвалідності встановлена чи не встановлена, а також зазначається ступінь втрати професійної працездатності у відсотках словами

Згідно п.п.3, 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р., медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ. Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Пунктами 11, 12 вказаного Положення передбачено, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Згідно з п.п.23-25 наведеного Положення у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затв. наказом МОЗ України № 561 від 05.09.2011р., при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

З урахуванням наведеного, слід прийти до послідовного висновку про те, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Із змісту Акту огляду МСЕК № 413 від 14.11.2019р. хворого ОСОБА_1 слідує, що у п.30.4 зроблено запис «група інвалідності - не встановлена», у п.34 цього Акту наявний запис про те, що обґрунтованих підстав для встановлення групи інвалідності позивачу немає.

При цьому, комісією встановлено ОСОБА_1 25 % втрати працездатності, захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с.46-47).

Отже, відповідач після повного медичного обстеження особи та на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії повинен встановити інвалідність особі або відмовити у встановленні інвалідності; встановити факт втрати професійної працездатності у відсотках.

Виходячи саме з наведених повноважень, відповідачем встановлено ОСОБА_1 25 % втрати працездатності, оскільки підстави для встановлення інвалідності були відсутніми.

Посилання позивача на те, що його було направлено для проходження комісії МСЕК на встановлення інвалідності та призначення групи інвалідності, а не встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, є безпідставним.

Зокрема, в п.18 направлення ОСОБА_1 на МСЕК від 03.10.2019р. не зазначено конкретну мету проходження МСЕК (а.с.48).

Водночас, до повноважень комісії відноситься як встановлення інвалідності (за наявності відповідних підстав), так і визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, що не є порушенням вимог законодавства в розглядуваному випадку.

Щодо апеляційних вимог позивача про те, що відповідач був зобов`язаний провести його огляд комісіями трьох рівнів, колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено такого обов`язку по проведення огляду.

Водночас, такі повторні огляди можуть проводитися лише у випадку реалізації позивачем свого права на оскарження рішення МСЕК до відповідних інстанцій МОЗ України.

Згідно наявних матеріалів справи рішення обласної МСЕК позивачем не було оскаржене до вищевказаних інстанцій МОЗ України, через що правові підстави для проведення повторних оглядів були відсутніми.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для визнання неправомірною бездіяльності Волинського обласного бюро МСЕК щодо непроведення відносно ОСОБА_1 медичного освідування (відповідної експертизи) на предмет встановлення інвалідності та визначення відповідного ступеня інвалідності; зобов`язання відповідача провести щодо ОСОБА_1 комісію (експертизу) на предмет встановлення інвалідності та визначити відповідний ступінь інвалідності у разі її встановлення, а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України є відсутніми правові підстави для розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2020р. в адміністративній справі № 140/5871/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. В. Глушко
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 18.11.2020р.