Справа № 160/10559/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 30.03.2019 року у відповідності до загального стажу ОСОБА_1 у відповідності до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з урахуванням стажу роботи з 10.05.1985 року по 31.08.1997 року у колгоспі «імені Крейсера Аврора».
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.03.2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Позивач зазначає, що 03.08.2020 року звернувся до відповідача з заявою про обчислення стажу та перерахування пенсії відповідно до стажу роботи, визначеного трудовою книжкою позивача. Проте, відповідачем повідомлено позивача, що період роботи з 03.02.1995 року по 31.08.1997 року в КСП ім. Крейсера Аврора не зараховано до трудового стажу з причин того, що в трудовій книжці відсутні відомості на підставі чого внесено запис про звільнення з роботи.
Позивач не погоджується з вказаним рішенням відповідача та вважає дії останнього протиправними.
Ухвалою суду від 07.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що не визнає позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.
Відповідач зазначає, що за даними електронної пенсійної справи страховий стаж складає 28 років 10 місяців 6 днів. До страхового стажу з 10.05.1985 року по 31.08.1997 роки не зараховано період роботи у колгоспі ім. Крейсера «Аврора» Нікопольського району з наступної причини. Згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 у записах на сторінках 18-21 про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів у графі 6 відсутні номери та дати особових рахунків, а також самі записи не завірені підписом керівника, деякі записи не завірені печаткою, відсутній підпис керівника і печатка наприкінці записів. Періоди роботи в колгоспі за період після 1965 року зараховуються на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму, а після перейменування в колектив не сільськогосподарське підприємство (КСП) на підставі записів у трудовій книжці з урахуванням наказів про прийняття та звільнення. Згідно запису № 04 копії трудової книжки УКР №1193280 колгосп ім. Крейсера «Аврора» перейменовано в КСП 03.02.1995 року. Період роботи з 03.02.1995 року по 31.08.1997 роки в КСП ім. Крейсера Аврора не зараховано до страхового стажу з причин того, що в трудовій книжці відсутні відомості на підставі чого внесено запис про звільнення з роботи. При цьому, відповідач зазначає, що уточнюючих довідок за вищевказані періоди позивач не надавав.
Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 30.03.2019 року та отримує пенсію за віком.
Позивач звернувся до відповідача зі зверненням від 03.08.2020 року щодо обчислення страхового стажу.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004р.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана, зокрема, на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Мовою оригіналу: «Постановлением Совета Министров СССР от 21.04.1975 № 310 утверждены «Основные положения о порядків ыдачи и ведения трудових книжок колхозников» (далі - Постановление № 310) в яких зазначено, зокрема, наступне:
- «трудовая книжка колхозника является основным документом о трудовой деятельности членов колхозов;
- трудовые книжки ведутся на всех членов колхозов с момента принятия их в члены колхоза;
- в трудовую книжку колхозника вносятся: сведения о колхознике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность; сведения о членстве в колхозе: прием в члены колхоза, прекращение членства в колхозе; сведения о работе: назначение на работу, перевод на другую работу, прекращение работы; сведения о трудовом участии: принятый в колхозе годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве, его выполнение; сведения о награждениях и поощрениях: награждения орденами и медалями, присвоение почетных званий, награждения и поощрения за успехи в работе, предусмотренные уставом и правилами внутреннего распорядка колхоза, другие поощрения в соответствии с действующим законодательством; сведения об открытиях, на которые выданыд ипломы, об использованных изобретениях и рационализаторских предложениях и о выплаченных в связи с этим вознаграждениях;
- все записи в трудовой книжке заверяются во всех разделах за время работы в колхозе подписью председателя колхоза или спеціально уполномоченного правленим колхозалица и печатью;
- заполнение трудових книжек и вкладышей к ним производится на том языке, на котором ведется делопроизводство в данном колхозе;
- ответственность за организацию работ по ведению, учету, хранению и выдаче трудових книжок возлагается на председателя колхоза;
- ответственность за своевременное и правильное заполнение трудовыхкнижек, за их учет, хранение и выдачу несет спеціально уполномоченное правленим колхоза лицо».
Також, згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту першого та другого «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993р. (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Пунктом 18 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969р. і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969р., громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Як вбачається з копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 20.03.1986 року, наданої позивачем, ОСОБА_1 працював (був прийнятий у члени колгоспу) з 10.05.1985 року по 31.08.1997 року в колгоспі імені Крейсера «Аврора» (з 10.05.1985 року по 30.09.1992 року - у якості слюсаря; з 01.10.1992 року по 31.12.1994 року завферми СТФ-3; з 01.01.1995 року по 31.08.1997 року слюсар).
Суд звертає увагу, що надаючи відповідь позивачу на його звернення від 03.08.2020р. з питання обчислення страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Аврора», відповідач зазначив про незарахування періоду роботи у колгоспі з 10.05.1985 року по 31.08.1997 року, оскільки, у записах на сторінках 18-21 про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів у графі 6 відсутні номери та дати особових рахунків, а також, самі записи не завірені підписом керівника, деякі записи не завірені печаткою, відсутній підпис керівника і печатка наприкінці записів.
Періоди роботи в колгоспі за період після 1965 року зараховуються на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму, а після перейменування в колектив не сільськогосподарське підприємство (КСП) на підставі записів у трудовій книжці з урахуванням наказів про прийняття та звільнення. Згідно запису № 04 копії трудової книжки УКР №1193280 колгосп ім. Крейсера «Аврора» перейменовано в КСП 03.02.1995 року. Період роботи з 03.02.1995 року по 31.08.1997 роки в КСП ім. Крейсера «Аврора» не зараховано до страхового стажу з причин того, що в трудовій книжці відсутні відомості на підставі чого внесено запис про звільнення з роботи.
Суд зазначає, що у трудовій книжці позивача зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював:
- за 1985 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 229, при встановленому мінімумі 220 (робота з 10.05.1985 року);
- за 1986 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 338, при встановленому мінімумі 260;
- за 1987 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 327, при встановленому мінімумі 260;
- за 1988 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 350, при встановленому мінімумі 260;
- за 1989 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 311, при встановленому мінімумі 260;
- за 1990 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 279, при встановленому мінімумі 260;
- за 1991 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 284, при встановленому мінімумі 250;
- за 1992 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 306, при встановленому мінімумі 250;
- за 1993 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 282, при встановленому мінімумі 250;
- за 1994 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 266 при встановленому мінімумі 250;
- за 1995 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 226, при встановленому мінімумі 250;
- за 1996 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 276, при встановленому мінімумі 250;
- за 1997 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 134, при встановленому мінімумі 130.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.
Крім того, суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок колгоспників передбачено Постановою № 310, яка діє і на теперішній час, а тому, усі записи здійснені щодо роботи у колгоспі повинні відповідати саме Постанові № 310.
Так, за приписами Постанови № 310 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що за приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. Надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Таким чином, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Суд не погоджується із правомірністю пропозиції підтвердити період роботи у колгоспі на підставі показань свідків, оскільки, відповідач, маючи заповнену трудову книжку покладає надмірний тягар та обов`язок на позивача, яким вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для зарахування періоду роботи у колгоспі імені Крейсера «Аврора» до страхового стажу.
Таким чином, позивач, 03.08.2020 року звернувся до відповідача із заявою про зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, проте, відповідач протиправно відмовив у зарахування таких періодів, у зв`язку із чим, відмова відповідача у зарахуванні таких періодів є протиправною.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За приписами статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31 травня 2016р. у справі № 21-451а16, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
З метою ефективного та повного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд виходить за межі позову та зобов`язує відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 10.05.1985 року по 31.08.1997 року у колгоспі «імені Крейсера Аврора».
Таким чином, допущене відповідачам порушення є триваючим та відновити порушені права позивача ефективним способом можливо виключно шляхом захисту таких прав зобов`язанням відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу, здійснити з 30.03.2019 року перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням проведених платежів та з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № КП-39/1 від 01.09.2020 року, яка міститься в матеріалах справи, а тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає 420,40 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 10.05.1985 року по 31.08.2017 року у колгоспі «імені Крейсера Аврора» до стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.05.1985 року по 31.08.1997 року у колгоспі «імені Крейсера Аврора».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 30.03.2019 року із зарахуванням д страхового стажу періоду роботи з 10.05.1985 року по 31.08.1997 року у колгоспі «імені Крейсера Аврора», з урахуванням проведених виплат.
У іншій частині позовних вимог- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19.11.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька