Справа № 500/2385/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2385/20

10 листопада 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив, з урахуванням уточнень, визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком з 09.07.2020.

В обґрунтування позову зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач прийняв рішення про відмову у такому призначенні, оскільки, на думку відповідача, на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача становить 19 років 03 місяці 08 днів, що є меншим за необхідний. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та вказує, що чинне законодавство не містить норми про те, що трудова книжка вважається недійсною чи не може прийматись до уваги у разі відсутності печатки на титульній сторінці, відтак такі доводи відповідача, на думку позивача, свідчать про те, що відповідач діяв не у відповідності та не у порядку, передбаченому законом. Позивач вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки.

Ухвалою суду від 07.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 03.11.2020 о 10:00 год. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на титульній сторінці трудової книжки позивача НОМЕР_1 , що заповнена 14.09.1977 відсутня печатка підприємства відділу кадрів, де вперше заповнялась трудова книжка. Тому, вважає, що така трудова книжка не може братись до уваги при обчисленні страхового стажу. Крім цього, зазначив, що в трудовій книжці запис №9 про звільнення з роботи 27.04.1983 з Управління торгівлі Тернопільського облвиконкому не містить відбитку печатки. Отже, на думку представника відповідача, для призначення пенсії за віком підстав немає.

03.11.2020 у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 10.11.2020 о 09:30 год.

05.11.20 позивач подав письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідачем не враховано ніякого стажу для призначення пенсії, та вважає за доцільне просити суд призначити пенсію за віком з 10.07.2020.

10.11.2020 у відкрите судове засідання позивач не прибув, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у відкрите судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача у порядку письмового провадження, щодо заявлених вимог заперечує в повному обсязі.

Враховуючи положення частини третьої ст.194, частини дев`ятої ст.205 та частини четвертої ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 29.07.2020 для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Разом з вказаною заявою позивачем подано до відповідача, про що також не заперечується останнім, наступні документи: паспорт громадянина України; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера; трудова книжка НОМЕР_2 видана 14.09.1977; диплом НОМЕР_3 виданий 21.06.1982; військовий квиток НОМЕР_4 виданий 18.10.1985.

Однак відповідач, листом від 19.08.2020 №1900-0321-8/12548 повідомив позивача про те, що на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача складає 19 років 03 місяці 08 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає. Не погоджуючись з такою відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, відмова відповідача вмотивована тим, що на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 , яка заповнювалася 14.09.1977 відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, тому трудова книжка не може братися до уваги при обчисленні страхового стажу. Крім цього, відповідач зазначає, що в трудовій книжці запис про звільнення з роботи 27.04.1984 з Управління торгівлі Тернопільського облвиконкому завірений не чітким відтиском печатки.

Таким чином, відповідачем зараховано до страхового стажу позивача враховані такі періоди: з 01.09.1978 по 09.06.1982 - навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі; з 06.05.1983 по 28.11.1984 - військова служба; з 01.01.1998 по 31.12.1998 - робота в ТФ ТзОВ «Фокус Україна» за інформацією, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5; з 01.01.2000 по 31.10.2007 - робота в ТФ ТзОВ «Фокус Україна» за інформацією, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5; з 05.05.2009 по 26.05.2010 - робота в «Прогрес-Трейдінг» ВАТ «Прогрес» за інформацією, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5; з 06.06.2016 по 30.06.2016- отримання допомоги по безробіттю за інформацією, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5; з 01.07.2016 по 30.06.2020 - ОСББ «Карпенка-12» за інформацією, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, зазначених у трудовій книжці, суд проаналізував положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі Інструкція № 58).

Пунктами 2.2 - 2.3 Інструкції № 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6 Інструкції № 58).

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. Суд вважає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Дана позиція кореспондується з позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, а відповідно до статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Таким чином, суд вважає, що така обставина як нечітке зображення відтиску печатки є формальною та не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи спір по суті, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2.Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , оформлену листом №1900-0321-8/12548 від 19.08.2020.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2020 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4.У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., сплачений у відповідності до квитанції №MP_AB080601UGM_15365726 від 31.08.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2020 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.