Справа № 826/5697/17
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5697/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києва про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощенна (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитом відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України. Зауважив, що вільного волевиявлення ОСОБА_1 на проставлення підпису у Договорі про внесення змін № 1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту № 028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ненадання документів до перевірки є самодостатньою підставою для відмови позивачу у задоволенні позову згідно вимог Податкового кодексу України.

Крім того, у тексті апеляційної скарги міститься клопотання про заміну відповідача у справі - ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Розглянувши заявлене клопотання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 296 ДПІ у Деснянському районі було реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ДФС у м. Києві, про що 01 жовтня 2019 року вчинено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» випливає, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно додатку 2 до вказаної постанови Головне управління ДФС у м. Києві реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.

При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у м. Києві здійснено 30 липня 2019 року.

З урахуванням наведеного суд вважає за можливе задовольнити клопотання апелянта та допустити заміну ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві ().

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що жодних запитів від ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві не отримувала. Наголошує, що про існування Договору про внесення змін № 1 до Договору кредиту від 19 квітня 2007 року дізналася під час розгляду заперечення на акт перевірки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Упродовж періоду часу з 15 по 19 серпня 2016 року ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві проводилася документальна невиїзна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року, за результатами якої головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Скубою П.П. був складений Акт № 47/63/26-56-13-06-05/ НОМЕР_1 від 26 серпня 2016 року.

Зокрема, перевіркою на підставі відомостей ДРФО ДФС про суми виплачених доходів та утриманих з них податків встановлено, що ОСОБА_1 у 2015 році отримано дохід у сумі 316 693,86 грн. за ознакою доходу " 126" - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, джерело отримання - ПАТ "Укрсоцбанк".

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, між ПАТ "Укрсоцбанк" та фізичною особою ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір кредиту від 19 квітня 2007 року 028/25-148 про надання кредитних коштів у сумі 50 181 доларів США під будівництво (фінансування) житла.

Згодом, 25 червня 2015 року між тими ж сторонами підписано Договір про внесення змін № 1 до Договору кредиту від 19 квітня 2007 року про анулювання (прощення) заборгованості. Зокрема, відповідно до підпунктів 3.2, 3.3 пункту 3 Договору про внесення змін № 1 сторони домовилися, що у разі погашення боржником кредиту в сумі 11 760 доларів США залишкова заборгованість за договором підлягає анулюванню (прощенню).

Суд встановив, що ОСОБА_1 надано квитанцію ПАТ "Укрсоцбанк" від 25 червня 2015 року про сплату 11 760 доларів США.

Також, у Договорі про внесення змін № 1 зазначено, що шляхом укладення цього Договору Позичальник погоджується, що він повідомлений про анулювання (прощення) заборгованості на зазначених вище умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб і відобразити їх у податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Листом від 06 червня 2016 року № № 11.1-186/79-705 ПАТ "Укрсоцбанк" підтвердило анулювання суми заборгованості у розмірі 317 302,86 грн. з відображенням у податковому розрахунку по формі 1 ДФ суми 316 693,86 грн. як додаткове благо за ознакою доходу " 126".

При цьому, отримавши зазначену інформацію та висновки, викладені в Акті перевірки від 26 серпня 2016 року ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30 вересня 2016 року: № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 62 729,77 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 15 682,44 грн., та № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 4 750,40 грн. та за штрафними санкціями на суму 1 187,60 грн.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обставини, які стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та № , зокрема, наявність Договору про внесення змін № 1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту № 028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , відпали, оскільки зазначений Договір про внесення змін № 1 визнаний недійсним в судовому порядку, а отже, позивач не отримувала додаткового блага у 2015 році, не мала сплачувати податку з таких доходів та відображати їх у річній податковій декларації.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентовано розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 Податкового кодексу України), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у 2015 році - 609 грн.). Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощенно. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Водночас, основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощенного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України не включається до загального річного місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Законом України від 09 квітня 2015 року № 321-VІІІ внесені зміни до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань, зокрема підрозділ 1 розділу ХХ "Перехідні положення) Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 такого змісту: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 01 січня 2014 року.

Отже, з викладеного судова колегія приходить до висновку, що не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощенна (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитом відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Як було встановлено раніше, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та № стали обставини отримання ОСОБА_1 у 2015 році доходу у сумі 316 693,86 грн. за ознакою доходу " 126" - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, який отримано нею на підставі укладеного Договору про внесення змін № 1 до Договору кредиту від 19 квітня 2007 року про анулювання (прощення) заборгованості.

Водночас, позивач стверджує, що не підписувала зазначеного Договору про внесення змін, дізналася про його існування під час розгляду заперечення на Акт перевірки від 26 серпня 2016 року та на письмову вимогу отримала його примірник у жовтні 2016 року, у зв`язку з чим не отримувала додаткового блага, не мала сплачувати податку з таких доходів та відображати їх у річній податковій декларації.

На підтвердження своїх аргументів позивач надала суду першої інстанції завірену належним чином копію заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі № 752/8493/17 провадження № 2/752/1056/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсним договору.

У вказаному рішенні судом встановлено, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 22760/17-32/22761/17-32 від 19 квітня 2018 року, підпис у Договорі про внесення змін № 1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту № 028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , у графі "від імені позичальника - ОСОБА_1 " на лицевій та зворотній сторонах договору, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис у Договорі про внесення змін № 1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту № 028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , у графі "від імені позичальника - ОСОБА_1 " на лицевій та зворотній сторонах договору, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_1 на проставлення підпису у Договорі про внесення змін № 1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту № 028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , який останній не належить, а відтак, суд визнав недійсним Договір про внесення змін № 1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту № 028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 .

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі № 752/8493/17 набрало законної сили.

Таким чином, суд першої інстанції вірно наголосив, що обставини, які стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та № , зокрема, наявність Договору про внесення змін № 1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту № 028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , відпали, оскільки зазначений Договір про внесення змін № 1 визнаний недійсним в судовому порядку, а отже, позивач не отримувала додаткового блага у 2015 році, не мала сплачувати податку з таких доходів та відображати їх у річній податковій декларації.

При цьому, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не надала у відповідь на направлений їй запит від 14 червня 2016 року необхідних документів, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обставин отримання позивачем вказаного вище запиту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вбачає правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та № .

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 16» листопада 2020 року.