Справа № 380/3955/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3955/20 пров. № А/857/12108/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Трускавецької міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 07 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання публічної інформації за запитом від 28 квітня 2020 року; визнати протиправною бездіяльність щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; зобов`язати розглянути запит від 28 квітня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Трускавець вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнати порушення відповідачем щодо позивача ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не надав відповіді упродовж п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Також, відповідач не надав належних доказів відправлення відповіді на запит у межах п`ятиденного строку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Трускавецької міської ради щодо розгляду запиту ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 28 квітня 2020 року. Зобов`язано виконавчий комітет Трускавецької міської ради розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 28 квітня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав належних та достовірних доказів, які б підтвердили надіслання відповіді на запит позивача у п`ятиденний строк з дня отримання запиту, а також доказів, які б підтвердили факт надіслання будь-якої відповіді на запит позивача, тому наявні підстави вважати бездіяльність щодо розгляду запиту позивача протиправною. При цьому, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію та визнання порушення відповідачем ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не є окремими позовними вимогами, оскільки охоплюються позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо надання публічної інформації за запитом позивача про надання публічної інформації від 28 квітня 2020 року. З метою повного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути запит позивача про надання публічної інформації від 28 квітня 2020 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Виконавчий комітет Трускавецької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що факт надсилання відповіді на запит позивача підтверджується реєстром групованих поштових відправлень за 08 травня 2020 року, складеним спеціалістом відділу організаційного забезпечення діяльності Виконавчого комітету Трускавецької міської ради. В Законі України «Про доступ до публічної інформації» відсутня норма, що передбачає надання відповіді з обов`язковим рекомендованим поштовим відправленням. При цьому, вимога про визнання порушення відповідачем щодо позивача ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не відповідає підставам адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації від 28 квітня 2020 року. Вказаний запит відповідач отримав 05 травня 2020 року.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі Закон України № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 3 Закону України № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 4 Закону України № 2939-VI передбачено доступ до публічної інформації відповідно до вказаного Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України № 2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону України № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України № 2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України №2939-VI запит повинен містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З матеріалів справи слідує, що позивач надіслав рекомендованим листом на адресу відповідача запит на отримання публічної інформації від 28 квітня 2020 року.

Згідно з трекінгом відправлення № 190 відповідач отримав запит на отримання публічної інформації 05 травня 2020 року.

Частинами 1, 4 ст. 20 Закону України № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У відзиві на адміністративний позов відповідачем зазначено, що відповідь на запит позивача підготовлена листом від 07 травня 2020 року № ОЗ/Б-24і/з та 08 травня 2020 року скерована позивачу простим поштовим відправленням згідно реєстру згрупованих поштових відправлень за 08 травня 2020 року, складеного спеціалістом відділу організаційного забезпечення діяльності виконавчого комітету Трускавецької міської ради.

Проте, на вказаному реєстрі не міститься печатки та найменування відділення поштового зв`язку, який прийняв такий реєстр.

Згідно із ч. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі Правила №270) розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» встановлено порядок надання послуг поштового зв`язку, зокрема, в абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання вказаної вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що належним доказом надіслання відповідачем відповіді на запит є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Суд першої інстанції ухвалою від 20 липня 2020 року витребував від відповідача належним чином засвідчені копії реєстру згрупованих поштових відправлень за 08 травня 2020 року, поданих у відділення АТ «Укрпошта» м. Трускавця зі штемпелем АТ «Укрпошта» про його прийняття; журналу вихідної кореспонденції за період з 07 травня 2020 року по 08 травня 2020 року; документів, які б підтверджували отримання позивачем відповіді на запит від 28 квітня 2020 року.

Проте, на виконання вимог цієї ухвали відповідачем не надано такої квитанції або касового чеку, а лише журнал реєстрації запитів на інформацію.

За наведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо розгляду запиту позивача від 28 квітня 2020 року, оскільки відповідач не надав належних та достовірних доказів, які б підтвердили надіслання відповіді на запит позивача у п`ятиденний строк з дня отримання запиту та взагалі підтвердження факту надіслання відповіді на запит позивача.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію та визнання порушення відповідачем ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не є окремими позовними вимогами, оскільки охоплюються позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо надання публічної інформації за запитом позивача про надання публічної інформації від 28 квітня 2020 року.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що з метою повного та ефективного захисту прав позивача судом першої інстанції вірно зобов`язано відповідача розглянути запит позивача про надання публічної інформації від 28 квітня 2020 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Трускавецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 380/3955/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.