Справа № 726/790/20
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/790/20

Головуючий у 1-й інстанції: Проскурняк І.Г.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

18 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на постанову Садгірського районного суду міста Чернівці від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №1 БУПП в Житомирській області сержанта поліції Вериженка Євгенія Васильовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського взводу №1 роти №1 БУПП в Житомирській області сержанта поліції Вериженка Євгенія Васильовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №826686 від 04.06.2020 року та закриття провадження у справі.

30 червня 2020 року Садгірський районний суд м. Чернівці прийняв постанову про задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Із оскаржуваної постанови встановлено, що 04 червня 2020 року біля 13 год. 31 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем Dodge Ram Van, державний номер НОМЕР_1 , на 105 км. Автодороги М-06 сполучення Київ-Чоп, рухався в зоні дії дорожнього знаку п. 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год» зі швидкістю 108 км/год чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 58 км/год, чим порушив п. 12.9 Правил дорожнього руху та допустив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, 04 червня 2020 року відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №826686, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Вважаючи протиправною постанову відповідача позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач при прийнятті оскарженої постанови діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність розгляду даного адміністративного спору, колегія суддів дійшла висновку щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у наступному.

Так, Садгірський районний суд м. Чернівці ухвалою від 17 червня 2020 року відкрив провадження у справі та призначив до розгляду в судовому засіданні на 30 червня 2020 року о 10 год. 00 хв.

30 червня 2020 року судом першої інстанції винесена постанова, тоді як згідно з ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення, тоді як в резолютивній частині постанови судом першої інстанції вказав на можливість апеляційного оскарження даної постанови у строки передбачені ст. 295 КАС України.

Також, у матеріалах справи відсутні супровідні листи про направлення сторонам ухвали від 17.06.2020 року проте наявні розписки, які не містять підпису сторін про отримання повістки.

При цьому, у протоколі судового засідання та у постанові Садгірського районного суду м. Чернівці зазначено про те, що відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про день, час та місце розгляду справи.

Частиною 1 ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 44 КАС України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Так, порядок направлення судових викликів та повідомлень визначений Главою 7 КАС України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:

-за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу;

- за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 126 КАС України визначено, що повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Якщо для розгляду окремих категорій справ, заяв або клопотань учасників справи цим Кодексом встановлено строк розгляду менше десяти днів, повістка має бути вручена у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні.

Таким чином, за відсутності доказів факту отримання сторонами у справі повісток про виклик достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні, у суду немає підстав для висновку про те, що такі сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Так, в матеріалах справи відсутні письмові докази підтвердження факту повідомлення відповідачів у справі про судовий розгляд справи у межах встановленого ч. 3 ст. 126 КАС України строку.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи порушені через непоінформованість відповідачів про дату, час і місце розгляду справи для реалізації ними своїх прав на подання відповідних письмових пояснень та доказів, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Надаючи оцінку позовним вимогам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил .

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно вимог п.п. "б" п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Частина 3 ст. 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, до суду апеляційної інстанції відповідачем, з метою обґрунтування прийнятого рішення, долучено до матеріалів справи фотознімки, в тому числі й фотознімок здійснений TruCam серії ТС000567 та диск з відеозаписами подій.

З метою повного та всебічного розгляду справи, виходячи із принципу офіційного з`ясування обставин справи, суд дослідив наданий диск та фотознімки.

При цьому дослідженими судом відеозаписами та фотознімками не підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З наявного фотознімку з технічного пристрою TruCam 000567 видно, що автомобіль позивача об 13:31:11 рухався зі швидкістю 108 км/год, водночас, з означеного фотознімку неможливо встановити, що автомобіль, яким керував позивач, рухався саме на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29, зазначений фотознімок з технічного пристрою TruCam не підтверджує факт наявності дорожнього знаку 3.29 ПДР на цій ділянці дороги.

Колегія суддів зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Оцінюючи доводи про те, що позивач не може бути притягнений до відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, оскільки разом із знаком 3.29 відсутні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для складення оскаржуваної постанови слугував встановлений відповідачем факт порушення позивачем вимоги дорожнього знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.

Дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" - забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Відповідно до п.12.10 Правил дорожнього руху додаткові обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно.

Разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

При цьому, тлумачення слова "разом" означає спільно, вкупі з ким-, чим-небудь. Антонімом до слова "разом" є слово "окремо". Відтак послідовне встановлення знаків один за одним не відповідає вимозі правил дорожнього руху про те, що знаки повинні встановлюватися разом, тобто на одному поперечному перетині дороги.

Отже, із аналізу вказаної норми чітко відслідковується вимога щодо обов`язкового додаткового встановлення разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29, відповідних дорожніх знаків, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Відповідно до п.10.3.1 ДСТУ 4100:2014, попереджувальні знаки застосовують для інформування учасників руху про характер небезпеки і розташованість небезпечної ділянки дороги, рух якою потребує вжиття заходів відповідно до попередження на знаках.

Відповідно до п. 10.5.26 ДСТУ 4100:2014 знак 3.29 потрібно встановлювати разом зі знаками, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

З матеріалів справи вбачається, що знаки обмеження швидкості "90", «70» та "50" встановлені без відповідних попереджувальних знаків на одній опорі, а знак 1.32 "Пішохідний перехід" на одній опорі зі знаком 1.1 "Небезпечний поворот праворуч»" та 1.23.1 «Прилягання другорядної дороги з правого боку» розташований між знаками обмеження швидкості "90", «70» та "50", тобто послідовно, а не разом зі знаками обмеження швидкості.

Таким чином, судом встановлено, що дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" (50км/год) встановлений з порушенням зазначених вище вимог закону, а саме без встановлення разом з цим дорожнім знаком додаткового відповідного дорожнього знаку, який попереджає про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

Отже, враховуючи відсутність разом з дорожнім знаком 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" (50км/год) додаткового обов`язкового знаку, рух позивача в даному випадку не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а тому винесення щодо нього постанови про накладення адміністративного стягнення є безпідставним.

Суд також враховує, що відповідно до загальних вимог до встановлення дорожніх знаків, передбачених п.10.2.2 ДСТУ 4100:2014 в одному поперечному перетині дороги допускається встановлювати три або і чотири дорожніх знаки на одній опорі.

Крім того, встановлення знаків обмеження швидкості "90", «70» та "50" без відповідних попереджувальних знаків суперечить також і абзацу другого пункту 10.1.1. ДСТУ 4100:2014 відповідно до якого під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до учасників руху, для яких її призначено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 04.06.2020 року серії ДП18 №826686 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП підлягає задоволенню.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Садгірського районного суду міста Чернівці від 30 червня 2020 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №1 БУПП в Житомирській області сержанта поліції Вериженка Євгенія Васильовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 №826686 від 04 червня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.