Справа № 540/2515/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2515/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ), в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби, яка полягає у порушенні строків та у тривалому невиконанні виконавчого листа від 21 грудня 2019 року в справі № 657/435/18 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 650000 гривень;

2. Зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 3 та частини першої статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень":

- вчинити дії щодо виконання виконавчого листа від 21 грудня 2019 року у справі №657/435/18 на суму 650000 гривень;

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчого листа від 21 грудня 2019 року в справі №657/435/18 на суму 650000 грн.

3. Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 98000 (дев`яносто вісім тисяч) гривень.

4. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 11.09.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області (далі - третя особа).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 грудня 2019 року ОСОБА_1 направив поштовим відправленням 96 з повідомленням про вручення заяву відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області. В заяві позивач просив виконати рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 03.09.2019 року в справі № 657/435/18 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 650000 грн. До заяви додавалися документи: оригінал виконавчого листа Каланчацького районного суду, копії судових рішень та довідка банку про відкритий рахунок. Зазначене поштове відправлення доставлено до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області 26.12.2019. Станом на час звернення з даним позовом рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 03.09.2019 про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача грошових коштів залишається невиконаним. Інформація про причини невиконання судового рішення на адресу позивача від Казначейської служби не надходила. За запитом від 21.08.2020 ОСОБА_1 отримав відповідь від Головного управління ДКСУ у Херсонській області про те, що виконавчий лист направлено для подальшого виконання до Державної казначейської служби України. З моменту подання позивачем всіх документів, необхідних для проведення безспірного списання коштів з державного бюджету, сплило більше восьми місяців, що, на думку позивача, є достатнім строком для виконання виконавчого документу. Однак, незважаючи на такий тривалий час перебування судового рішення і виконавчого документа на виконанні в структурі Казначейства, вони реалізовані так і не були. Ці обставини, на думку позивача, свідчать про протиправну бездіяльність Державного казначейства України, що полягає у порушенні строків та у тривалому невиконанні виконавчого листа в справі №657/435/18 на суму 650000 грн. Недотримання державою свого зобов`язання провести безспірне списання коштів з державного бюджету протягом тримісячного строку, неминуче викликало у позивача почуття розпачу через відсутність ефективного засобу юридичного захисту. Протиправною бездіяльністю Казначейства завдано моральну шкоду, розмір якої позивач оцінив в 98000 грн.

05.10.2020 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнаються з таких підстав. Після здійснення заходів, передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845), Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області листом від 27.01.2020 № 13-20/10-4/403 на виконання пунктів 36-37 Порядку № 845 направило до Казначейства пакет документів щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти в розмірі 650000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Наразі, зазначений пакет документів знаходиться в Казначействі на виконанні за спеціальною бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб". Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504030 передбачено 50,00 млн. грн. Казначейством, у межах зазначених вище асигнувань, у поточному році виконано судових рішень на загальну суму 35,5 млн. грн. Станом на 28.09.2020 у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030 обліковується виконавчих документів на загальну суму близько 138,396 млн. грн., які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого документу позивача. Позивачем пред`явлено до Казначейства на виконання виконавчий лист Каланчацького районного суду Херсонської області по справі № 657/435/18 про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 650000 грн. Тому механізм виконання даного виконавчого документу регламентований пунктами 35 - 40 розділу "Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам" Порядку № 845. Позивач, помилково посилаючись на пункти 50 та 51 Порядку № 845, описує в позовній заяві механізм нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за бюджетною програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою", адже боржником є Державний бюджет України, а не державний орган чи підприємство, установа. Даний виконавчий документ виконується за рахунок коштів Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 3504030 за черговістю надходження на виконання рішень суду (пункти 35-40 Порядку № 845). Також помилковим є посилання позивача на Закон про гарантії, оскільки правовідносини, які склалися, не підпадають під дію Закону про гарантії. Звертає увагу суду, що Порядок № 845 не передбачає строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування шкоди з державного бюджету. Наведене, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Третя особа про свою правову позицію суд не повідомила.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

21.12.2019 року Каланчацьким районним судом Херсонської області видано виконавчий лист в цивільній справі №657/435/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Херсонській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Відповідно до виконавчого листа, стягненню з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 650000 грн.

24.12.2019 позивач до ГУ ДКС України у Херсонській області із заявою про виконання виконавчого листа від 21.12.2019, виданого в справі №657/435/18.

26.12.2019 року заява позивача отримана третьою особою, що підтверджується повідомленням про вручення 26.12.2019 поштового відправлення №960 від 24.12.2019 року.

21.08.2020 позивач звернувся до ГУ ДКС України у Херсонській області зі зверненням про виконання судового рішення в справі №657/435/18 про стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди в розмірі 650000 грн.

У відповідь, листом "Про надання відповіді на звернення" №04-20/12-3-10/3950 від 27.08.2020 року, третя особа повідомила позивача, що у відповідності до п.37 Порядку №845 листом від 27.01.2020 року №13-20/10-4/403 направлено виконавчий лист до ДКС України для подальшого виконання, який буде виконано в порядку черговості, після виконання рішень суду, які надішли раніше.

В матеріалах справи знаходиться лист третьої особи до відповідача "Про направлення виконавчих документів" №13-20/10-4/403 від 27.01.2020.

Оскільки судове рішення в справі №657/435/18 не виконано, кошти позивачу не перераховано, останній, не погоджуючись із бездіяльністю Державної казначейської служби України, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Діяльність органів казначейства як центрального органу виконавчої влади щодо виконання покладених завдань слід вважати владною управлінською функцією. Виходячи з того, що при виконанні органами казначейства судових рішень, останні виконують одне з покладених на них завдань (виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація), спори, що виникають під час виконання ними рішень господарського суду чи суду з розгляду цивільних справ, відповідно до ч.1 ст.19 КАС належать до юрисдикції адміністративних судів (юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій).

Приписами частини першої статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон №4901-VI) закріплено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема державний орган.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Крім того, згідно з підпунктом 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону №4901-VI).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року №45; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №845), у пункті 2 якого зазначено, що безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Пунктом 3 Порядку №845 закріплено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду (пп.1 п.35 Порядку №845). Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету (п. 38 Порядку № 845).

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. (п. 39 Порядку № 845).

У Законі України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 ""Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб". Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504030 передбачено 50,00 млн. грн.

Станом на час розгляду справи рішення каланчацького районного суду Херсонської області від 03.09.2019 № 657/435/18 не виконано.

Відповідач вказує на те, що протягом січня 2020 року ДКС України за КПКВК 3504030 виконано 6 судових рішень на суму 1500,00 тис. грн., залишок коштів складає 48500,00 грн. Станом на 29.01.2020 на виконання за КПКВК 3504030 залишається 390 судових рішень на суму понад 177290,6 тис. грн. (лист ДКСУ до Міністерства фінансів України №5-05-1-05/2200 від 30.01.2020 "Про збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030").

Суд встановив, що ДКСУ зверталась з листом №5-05-1-05/2200 від 30.01.2020 "Про збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030" до Міністерства фінансів України, в якому на підставі п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та на підставі п.39 Порядку №845 з метою належного та своєчасного виконання судових рішень просила збільшити у 2020 році бюджетні призначення за КПКВК 3504030 у передбачений бюджетним законодавством спосіб на 234904,00 тис.грн.

Відповідач подавав численні пропозиції "Про збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030" до Міністерства фінансів України, а саме: №5-05-1-05/2200 від 30.01.2020 року, №5-05-1-05/6446 від 06.04.2020 року, №5-05-1-05/9834 від 05.06.2020 року, №5-05-1-06/14407 від 18.08.2020 року.

24.06.2020 ДКС України звернулась на адресу Міністерства фінансів України з листом "Про вжиття заходів щодо забезпечення виконання рішень суду" №5-05-1-05/10969, в якому на підставі п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та на підставі п.39 Порядку №845 з метою належного та своєчасного виконання судових рішень просила збільшити у 2020 році бюджетні призначення за КПКВК 3504030 у передбачений бюджетним законодавством спосіб на 257,00 тис.грн.

У відповідь на дані пропозиції та звернення, Міністерство фінансів України листами "Щодо збільшення бюджетних призначень на 2020 рік" №16010-095/3274 від 03.02.2020 року, №16010-09-5/11281 від 16.04.2020 року, №16010-09-5/21589 від 16.07.2020 року, №16010-09-5/25848 від 20.08.2020 року повідомило, що питання збільшення бюджетних призначень ДКС України для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету.

Пункт 47 Порядку № 845 передбачає, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів….Строки перерахування коштів перериваються на період усунення обставин, визначених у пунктах 11, 13 та 49 цього Порядку. (п. 48 Порядку № 845).

А відповідно до п. 49 Порядку № 845, у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Відповідно до пп. 1 п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог покликався на те, що відповідачем рішення суду про стягнення на його користь моральної шкоди не було виконано у порядку та строки, визначені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Натомість відповідач, мотивуючи свою позицію, покликався на відсутність достатнього фінансування, а також на неодноразове звернення до Міністерства фінансів України з листами про необхідність виділення додаткових коштів, відсутність законодавчо встановленого строку виконання даного судового рішення.

Аналізуючи вищенаведені норми права, що регулюють спірні правовідносини, у зіставленні з встановленими обставинами, суд звертає увагу, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Державна казначейська служба України є суб`єктом владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо належного та своєчасного виконання рішень суду з виплати грошових коштів, а у випадку їх не виконання протягом трьох місяців, на виплату стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004).

Отже, позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на його користь коштів та пред`явивши це рішення до органу казначейської служби, мав "законні сподівання" на його безперешкодне та швидке виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 17.01.2006 по справі "Гордєєви і Гурбик проти України" (Заяви № № 27370/03 і 30049/04) зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду.

Європейським судом з прав людини (рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року) визначено, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у держвласності чи які контролює держава, виконували відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Зокрема, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави.

Враховуючи вищезазначене, посилання Державної казначейської служби України на те, що рішення про стягнення коштів з державного бюджету виконуються у порядку черговості надходження таких документів, на переконання суду, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення та, як наслідок, порушення прав позивача. Орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права, про що обґрунтовано вказано судом першої інстанції. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2020 (справа №818/1814/17).

Тобто, доводи відповідача щодо недостатнього асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504030, не узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини.

Також суд відхиляє доводи відповідача, що ним надано належні докази про направлення до Міністерства фінансів України листів із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України" на відповідний рік у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030, оскільки адресовані Міністерству фінансів України з цього приводу листи не є належними доказами своєчасного надання відповідачем пропозицій Мінфіну щодо необхідності внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України". Також відповідач не надав суду ніяких доказів того, що існує черга виконання судових рішень, що позивач в цій черзі обліковується за певним номером або у певному порядку, не надано відомостей про те, коли позивач був внесений до черги, під яким номером тощо, яким чином розподіляються виділені на бюджетну програму КПКВК 3504030 кошти. Казначейство не довело, що виконання судового рішення на користь позивача поза чергою призведе до порушення принципу рівності перед законом, оскільки будуть порушені права осіб, які подали виконавчі листи до відповідача раніше, ніж позивач.

Тому доводи відповідача про те, що казначейство в межах своїх повноважень вчинило усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, не приймаються до уваги, як не підтверджені належними доказами.

Таким чином, суд зазначає, що наведені у відзиві відповідача посилання на пункт 3 Порядку №845, за яким рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються у порядку черговості надходження таких документів, без відповідних доказів, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення.

Суд погоджується з доводами позивача, що порушення прав позивача зумовлене саме протиправною бездіяльністю Державної казначейської служби України, як особи, що здійснює виконання рішень суду, боржником за якими є держава або її органи, яка полягає у невиконанні більше трьох місяців виконавчого листа від 21 грудня 2019 року в справі № 657/435/18 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 650000 гривень.

Доводи скаржника про недостатнє асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" не узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини. Адміністративний суд при здійсненні судочинства виходить з того, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню у встановлений законом строк.

Таким чином, бездіяльність відповідача доведена, суд визнає її протиправною. Прийняття судами рішення про зобов`язання органу ДКС вчинити дії щодо виконання судового рішення є також правомірним, оскільки є реалізацією повноваження, яким суд наділено відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України.

Суд вважає помилковими посилання відповідача на те, що положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" стосовно виплати компенсації поширюються виключно на випадки несвоєчасного виконання судових рішень про стягнення коштів з визначеного кола суб`єктів (зокрема, державних органів), а не держави (державного бюджету), у вказаному виконавчому документі боржником було вказано Державну казначейську службу України, яка є державним органом та здійснює функцію казначейського обслуговування бюджетних коштів. Так, ч.1 ст. 2 Закону "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Тримісячний строк для виконання судового рішення встановлений як Законом (ч.4 стт. 3 ), так і Порядком (п. 48). Твердження , що розділ "Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів" Порядку № 845 не застосовується у даному випадку, є надуманим, оскільки в тексті даного розділу не відокремлюються рішення судів щодо підстав стягнення.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 98000 грн. ,яка заподіяна бездіяльністю відповідача суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 Цивільного кодексу України).

Поряд із діями, тобто активною поведінкою державних органів, органів влади АР Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, шкода може бути заподіяна і шляхом протиправної бездіяльності, оскільки в площині владно-адміністративних відносин та організаційно-розпорядчих функцій вимагається активність, і неприйняття необхідних мір чи заходів, передбачених законами або іншими правовими актами, може призвести до завдання шкоди. Таким чином, оскільки відповідачем, який є центральним органом виконавчої влади, допущено протиправну бездіяльність відносно позивача, що встановлено судовим рішенням, Державна казначейська служба України є суб`єктом завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень.

Виходячи з наведеного суд зазначає, що відповідач є суб`єктом, що відноситься до завдавачів шкоди, характер правовідносин свідчить про те, що права позивача - фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Досліджуючи обставини справи, які слугували підставою для завдання моральної шкоди позивачу, суд встановив, що за змістом позову такими обставинами є тривале невиконання судового рішення, почуття розпачу у позивача через відсутність ефективного засобу юридичного захисту.

Оцінюючи вказані обставини та характер спірних правовідносин у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано зміст моральної шкоди, в чому саме полягали душефні страждання, та не обгрунтований розмір моральної шкоди , не зазначено, які чинники вплинули на цей розмір.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, саме суд під час розгляду справи визначає, яка саме моральна шкода була завдана особі, якого розміру відшкодування доцільно визнати необхідним для неї та чи взагалі можна обставини, на які посилається потерпілий, вважати моральною шкодою.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Лише за наявності та доведеності всіх елементів такої типової для правопорушення формули забезпечать шанси на відшкодування моральної шкоди.

Жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, стороною позивача надано не було. Тому суд, проаналізувавши ситуацію, що склалася, дійшов до висновку, що факт заподіяння моральної шкоди є недоведеним.

Стосовно позовних вимог про покладення обов`язку на Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 3 та частини першої статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень": - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчого листа від 21 грудня 2019 року в справі №657/435/18 на суму 650000 грн., суд зазначає наступне.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Крім того, згідно з пунктами 50 та 51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів. У заяві про виплату компенсації зазначаються реквізити банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти. Після надходження заяви із реквізитами банківського рахунка казначейство здійснить нарахування компенсації відповідно до рішення суду.

Ця вимога про нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду у цьому випадку є передчасною, оскільки такий розрахунок компенсації Закон пов`язує з фактом перерахування коштів. Також відсутня і відповідна заява стягувача, і відповідно рішення казначейства про виплату компенсації. За таких обставин вимога про стягнення компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми задоволенню не підлягає.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у порушенні строків виконання виконавчого листа від 21 грудня 2019 року в справі № 657/435/18 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 650000 гривень.

Зобов`язати Державну казначейську службу України вчинити дії щодо виконання виконавчого листа від 21 грудня 2019 року у справі №657/435/18 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 105000000