Справа № 607/14742/20
Суддя: Делікатна Л. В.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 Справа №607/14742/20

Провадження №2а/607/377/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Делікатної Л.В.

при секретарі с/з Нюні Н.А.

за участю сторін:

представника позивача - адвоката Башуцького І.Я.,

представників відповідача Климчук О.І., Кондрат Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Тернопіль позовну заяву адвоката Башуцького Ігоря Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Шипки Христини Богданівни про визнання дій інспектора протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП та інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Шипки Х.Б. про визнання дій інспектора про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року. Позов обґрунтовує тим, що дії поліцейського щодо винесення вказаної постанови були протиправними, а оскаржувана постанова - такою, що не відповідає вимогам ст.ст.7, 9, 245, 251, 280, 283 КУпАП, оскільки не містить належного викладу обставин поставленого у вину ОСОБА_1 правопорушення, зокрема, поліцейським не встановлювалися обставини з приводу перевезення дитини транспортним засобом без використання спеціальних засобів та ременів безпеки, оскільки не встановлювалися зріст та вік дитини, місце розташування дитини в транспортному засобі та наявність у ньому спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 , позивач вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП. Вважає, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суперечить положенням ст.ст.19,62 Конституції України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позов в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що ОСОБА_1 30 серпня 2020 року о 21 год. 14 хв., керуючи автомобілем марки КІА К5 д.н.з. НОМЕР_1 на АД М-19 346 км, перевозив дитину, зріст якої не менше 145 см, або тих, що не досягли 12 річного віку у транспортному засобі, що обладнаний ременем безпеки без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 21.11 (б) Правил дорожнього руху. Внаслідок наведеного інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Шипка Х.Б. було винесено на позивача постанову серії ЕАМ №3059982 за ч. 10 ст. 121 КУпАП згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Вважає, що дії інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Шипки Х.Б. та оскаржувана постанова відповідали ст.ст.251, 278-280 КУпАП, ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст.ч.3 ст.13, ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію», п.1.1, п.1.9, п.21.11(б) Правил дорожнього руху. На підтвердження порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху до відзиву на позов відповідачем додано матеріал відеофіксації із нагрудного реєстратора 000054 поліцейського.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, пояснивши, що під час несення служби екіпажем поліції було виявлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, перевозив малолітню дитину без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки. Після виявлення вказаного правопорушення, водія було зупинено патрульними поліцейськими, роз`яснено причину зупинки, суть вчиненого ним адміністративного правопорушення та здійснено розгляд справи відповідно до чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши диск із матеріалами відео фіксації, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом положень КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 30 серпня 2020 інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Шипка Х.Б винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 30 серпня 2020 року о 21 год. 14 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки КІА К5 д.н.з. НОМЕР_1 на АД М-19 346 км, перевозив дитину, зріст якої менше 145 см, або тих, що не досягли 12 річного віку у транспортному засобі, що обладнаний ременем безпеки без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 21.11 (б) Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 10 статті 121 КУпАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року, представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно з п.21.11 б Правил дорожнього руху забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Частиною 10 статтею 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил перевезення дітей тягне, що за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту пункту 1 статті 247 КУпАП слідує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року вбачається, що інспектором поліції здійснювалася відео фіксація на технічний засіб ВО 00045.

Між тим, обґрунтовуючи правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3059982 від 30 серпня 2020 року, відповідач надав суду відеозапис, який був здійснений на технічний пристрій ВО 000054, що не відповідає номеру пристрою зазначеному в оскаржуваній постанові та на який здійснювався відеозапис працівником поліції, що в свою чергу свідчить по фактичну відсутність в цій постанові посилання на технічний засіб, на якого здійснювався запис.

Згідно постанови Верховного Суду по справі №524/9716/16-а від 13.02.2020 у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Проте, відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення.

З наведеного суд доходить висновку, що відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачемПравил дорожнього руху.

Аналогічні висновки стосовно правових наслідків відсутності у постанові про накладення адміністративного стягнення посилання на пристрій, на який зроблений відеозапис, як на суттєве порушення при накладенні адміністративного стягнення викладені у постанові ВС від 30 травня 2018 року в адміністративному провадженні №К/9901/29775/18/

Отже, судом встановлено, що на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 21.11 (б) Правил дорожнього руху, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як встановлено частинами першою, третьою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Разом з тим, належних та достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав, правомірність свого рішення суду не довів. При цьому позиція позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушень, передбачених ч.10 ст.121 КУпАП нічим не спростовується.

При прийнятті рішення суд враховує і те, що Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26 квітня 2018 року висловив правову позицію в постанові по справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Тому, посилання на неї як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Враховуючи вказане вище, суд, дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові від 30 серпня 2020 року не підтверджується жодним допустимим доказом, окрім постанови про адміністративне правопорушення, складеної відповідачем без зазначення доказів правомірності винесення даної постанови.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки відповідачем не надано суду належних доказів на спростування доводів позивача, наявні у справі докази, зокрема постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив вказане у ній правопорушення, а будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню та справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Разом з тим позов не містить правових підстав для визнання дій інспектора протиправними, оскільки місцевий загальний суд як адміністративний, в силу положень ч. 3ст.286 КАС України, не вправі визнавати дії протиправними, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку, суд вважає, є скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем, у зв`язку із розглядом справи, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 420, 40 грн., що підтверджується квитанцією від 03 вересня 2020 року за №0.0..1. Враховуючи, що суд задовольняє позов частково, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 420,40 грн.

Також відповідно до ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із: складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано: ордер на надання правової допомоги серії ВО №1007536, виданий адвокатським об`єднанням «Сила права», акт наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 02 вересня 2020 року, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг) та відповідно до якого, вартість наданих адвокатом Башуцьким І.Я. у справі за його позовом в інтересах ОСОБА_1 послуг становить 2000 грн., виписку за рахунками за 29 вересня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 оплатив для адвокатського бюро «Cила права» 2000 грн. за послуги адвоката згідно договору про надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, з врахуванням відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача, понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74 -77, 90, 243-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов адвоката Башуцького Ігоря Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Шипки Христини Богданівни про визнання дій інспектора протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року, задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області (46003, м.Тернопіль, вул.Котляревського, 24) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , 47732, Тернопільська область, Тернопільський район, с.Велика Лука) сплачений судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддяЛ. В. Делікатна