Справа № 540/2544/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2544/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що полягає у нездійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби перед звільненням та здійснити виплату після перерахунку недоплаченого розміру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу на офіцерських посадах в підрозділах Міністерства оборони України. 11 січня 2018 року позивача звільнено в запас з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України.

При звільненні позивачу виплачено одноразову грошовому допомогу. Проте, під час розрахунку розміру одноразової грошової допомоги не були враховані індексація грошового забезпечення, розмір якої за останній повний місяць несення служби склав 1772 грн 57 коп., та щомісячна додаткова грошова винагорода, яка склала - 4646 грн 70 коп. У зв`язку з чим, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги з урахуванням зазначених складових грошового забезпечення. Відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку та рекомендовано попередньо звернутись до Департаменту фінансів Міністерства Оборони України за погодженням.

Позивач, звернувшись до Міністра оборони України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України з аналогічними вимогами, отримав відмову у здійсненні перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення.

Відмову у перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення, позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 08.09.2020р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 13.10.2020р. відмовлено у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що Військова частина позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що пунктом 38.6 розділу XXXVIII Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 (далі - Інструкція (чинна на момент звільнення позивача)) визначено, що до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включається оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). У зв`язку із цим щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до розрахунку.

Індексація грошових доходів громадян не відноситься до щомісячних та додаткових видів грошового забезпечення, тому не враховується при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова) була встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода.

Пунктом 8 цієї Постанови було видано наказ Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 «Про затвердження Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовців Збройних Сил України» передбачено, що зазначена винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі до одноразової грошової допомоги у разі звільнення, яка також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення).

Враховуючи зазначене вище, відповідач вважає, що підстави для здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги позивачу з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби перед звільненням та здійснення виплати після перерахунку недоплаченого розміру - відсутні.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що сторона позивача не погоджується з позицією відповідача та з посиланнями на норми Закону України Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон N2011-XII) просить задовольнити позов.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України з 1992 року до 11.01.2018 року.

Відповідно до наказу № 7 від 11.01.2018 року командира військової частини НОМЕР_1 , виданого на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 492 від 18.11.2018 року, з 11.01.2018 року майора ОСОБА_1 , старшого інженера інженерно-авіаційної служби виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Крім того, відповідно до цього ж наказу позивачу здійснені наступні виплати: «…Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 450% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду згідно чинного законодавства у розмірі 60% за період з 01.01.2018 по 11.01.2018.

Виплатити грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна згідно довідки № 8 від 09.01.2018 в сумі 65 467 гривень 12 копійок (шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 12 копійок).

Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, відповідно до пункту 33.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, у розмірі 7 744 гривні 50 копійок.

Виплатити грошову допомогу при звільненні згідно чинного законодавства за 33 (тридцять три ) роки календарної вислуги…».

Також судом встановлено, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 127 784,25 грн. При проведенні розрахунку одноразової допомоги при звільнені відповідачем включено до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні наступне: оклад за військовим званням: 125,00 грн.; посадовий оклад: 1075,00 грн.; надбавка за вислугу років: 480,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань: 840,00 грн.; надбавка за особливості проходження служби: 161,25 грн.; надбавка 118,25 грн.; надбавка за таємність: 107,50 грн.; премія: 4837,50 грн.; разом - 7744,50 грн. Розрахунок одноразової грошової допомоги у разі звільнення здійснений наступним чином: 7744,50*50%*33 = 127784,25 грн., що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 06.10.2020р. №600.

Під час розрахунку розміру одноразової грошової допомоги не були враховані індексація грошового забезпечення, розмір якої за останній повний місяць несення служби склав 1772 грн 57 коп, та щомісячна додаткова грошова винагорода, яка склала - 4646 грн 70 коп., що позивач вважає протиправним.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку та рекомендовано звернутись до Департаменту фінансів Міністерства Оборони України за погодженням.

Вказані обставини сторонами визнаються та не оспорюються.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Міністра оборони України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України з листом від 04.05.2020р. про сприяння у вирішенні питання щодо нарахування і виплати недоплаченої одноразової грошової допомоги.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.06.2020р. №0290/Зв/554 позивачу відмовлено у перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з огляду на відсутність законних підстав. Вказана відмова мотивована з посиланням на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та наказу Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 «Про затвердження Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовців Збройних Сил України».

Не погоджуючись з викладеною позицією та вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у нездійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон № 2232-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року N2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон N2011-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Як уже зазначено вище, позивача звільнено з військової служби на підставі пункту "а" частини шостої статті 26 Закону №2232-XII; вислуга позивача становить 33 роки календарної служби.

Положеннями ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Позивачу виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 33 роки календарної вислуги.

Вказане сторонами не оспорюється. Спірним в межах даної справи є складові, які враховані при обчисленні одноразової грошової допомоги у разі звільнення. Зокрема, обраховуючи розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення, який виплачено позивачу, відповідачем не включено індексацію грошового забезпечення та щомісячну додаткову грошову винагороду.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ від 20.12.1991, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Крім того, положеннями п.1 Постанови КМ України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою КМ України №161 від 13.03.2013 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» (була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно схеми додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Судом встановлено, що позивач під час проходження служби отримував щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, що вбачається з грошового атестата серії ЗУ №181533.

Отже, така додаткова винагорода була нарахована та виплачувалась позивачу до його звільнення з військової служби.

Щодо позиції відповідача, стосовно не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, на підставі Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказ Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 (була чинною на час виникнення спірних правовідносин), суд зазначає наступне.

Положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено врахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення при обчисленні грошового забезпечення, у свою чергу Інструкція містить протилежну норму. Має місце конкуренція правових норм.

Положеннями ст.7 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У даному випадку застосуванню підлягають положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визначено, що одноразові додаткові види грошового забезпечення входять до складу грошового забезпечення.

Правова позиція щодо застосування саме Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у подібних правовідносинах, викладена також Верховним Судом у постановах від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17 та 19 березня 2020 р. у справі №820/5286/17. Зокрема, Верховним Судом вказано, що виходячи з положень частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Крім того, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків. «Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.»

Таким чином за наведеного правового регулювання та обставин справи, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 50% грошового забезпечення.

Щодо врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 19 Закону № 2017-ІІІ передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон N 1282-XII).

Статтею 1 Закону N 1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 (далі - Порядок №1078).

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1 1 цього Порядку.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Судом встановлено, що позивачу виплачена індексація грошового забезпечення за період з грудня 2015р. по січень 2018р., при цьому розмір виплаченої індексації грошового забезпечення за останній повний місяць служби позивача (грудень 2017р.) становить 1772,57 грн.

Вказане підтверджується матеріалами справи (довідкою від 06.10.2020р. №599) та визнається сторонами.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов до висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-ІІІ, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ, та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.

Також такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, оскільки питання індексації не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17.

Таким чином суд доходить до висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, індексацію грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду доказів правомірності неврахування сум індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби перед звільненням при обчисленні одноразової грошової допомоги позивачу, а отже відмова відповідача у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби позивача перед звільненням є протиправною.

Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягає у нездійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (75024, Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка, код НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби перед звільненням та здійснити виплату перерахованої одноразової грошової допомоги з урахування виплаченої суми.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 106030000