Справа № 400/4193/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4193/19
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача та просив скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-1409 від 27.08.2018 року.

В обґрунтування позову зазначалось, що позивач здійснює підприємницьку діяльність, основним видом якої є прісноводне рибництво (аквакультура), перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (ІІ група) і є власником нерухомого майна - комплексу будівель та споруд для риборозведення. Оскільки, відповідно до підпунктів «є» та «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України належні позивачу будівлі не є об`єктом оподаткування на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, Управління не мало підстав для обчислення суми податку та надіслання податкового повідомлення-рішення. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що відповідач невірно визначив суму податку, оскільки застосував ставку 1,5%, в той час як відповідним рішенням органу місцевого самоврядування для об`єктів нежитлової нерухомості, що не віднесені до об`єктів житлового фонду, встановлено ставку 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові. Доводами апеляційної скарги зазначено, з посиланням на постанови Верховного Суду, що належне позивачу нерухоме майно не належить до об`єктів, про які йдеться у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Також, на думку відповідача, відсутні підстави для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником у значенні, наведеному у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Заперечень щодо інших доводів адміністративного позову відзив не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач зазначає, що є власником будівель та споруд, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності як фізична особа, та одночасно є підприємцем, основним видом діяльності якого є діяльність у сфері сільського господарства.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, 14.12.2016 номер запису: 2 006675, Код КВЕД 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура) (основний);

Дата взяття на облік в контролюючому органі -14.12.2016 № 94, станом на 01.01.2019 перебуває на обліку в Южноукраїнській ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області.

ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, II група.

Оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням від 27.08.2018 року №0-1409 податковим органом визначено, що на підставі пункту 54.3.3 статті 54, пункту 266.7.2 статті 266 Податкового кодексу України, ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», в сумі 18408,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 як фізична особа, є власником будівель та споруд, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, та одночасно є підприємцем, основним видом діяльності якого є діяльність у сфері сільського господарства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Абзацом першим підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2018 році) було передбачено, що податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого контролюючим органом, надсилається (вручається) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з чинною у 2017 році редакцією підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій рад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктами «є» та «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (у редакції, що була чинною у 2017 році), не є об`єктом оподаткування:

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, з рішення Іванівської сільської ради Миколаївської області від 27.01.2017 № 1 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Іванівської сільської ради» (арк. спр. 77-79), зазначеним рішенням Іванівська сільська рада встановила, що ставка податку на будівлі промислові та склади - 1% (підпункт 4.2.4 пункту 4.2), на інші будівлі, що відносяться до об`єктів нежитлової нерухомості, - 1,5% (підпункт 4.2.6 пункту 4.2).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, 14.12.2016 номер запису: 2 006675, Код КВЕД 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура) (основний);

З наявної в матеріалах справи інформації про об`єкти нерухомого майна, , у позивача в наявності комплекс будівель та споруд для риборозведення на земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:0600, на вказаній ділянці знаходяться об`єкти: А-Склад, Б-Склад, В-Склад, Г-Бідвля охорони, Гідротехнічні споруди (дамби - №1, №2,№3) та на земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:0058 знаходяться гідротехнічні споруди (дамби) №4, №5.(а.с.85).

Тобто, апелянтом не доведено обґрунтованість застосування ставки податку 1,5%, при тому, що, як вказано вище, частиною належного позивачу комплексу є склади.

Також,вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ДПС безпідставно використало визначення, наведене у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, для тлумачення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з текстом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначення «сільськогосподарський товаровиробник» мало застосовуватися у контексті («для цілей») глави 1 («Спрощена система оподаткування, обліку та звітності») Розділу XIV («Спеціальні податкові режими») Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що загального визначення «сільськогосподарський товаровиробник», або такого ж визначення для цілей інших розділів (зокрема, Розділу XII «Податок на майно») Податковий кодекс України не містить.

З урахуванням визначень національного класифікатору України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (надалі КВЕД-2010), основним видом діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 є «Прісноводне рибництво (аквакультура)».

Цей вид діяльності (клас 03.22, група 03.2 («Рибництво»), розділ 03 («Рибне господарство»)) входить до секції А КВЕД-2010 («Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство»).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 як фізична особа, є власником будівель та споруд, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, та одночасно є підприємцем, основним видом діяльності якого є діяльність у сфері сільського господарства.

Наявність таких обставин, свідчить про обґрунтованість доводів позивача про застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Судова колегія не приймає посилання апелянта на висновки Верховного Суду, оскільки вказані в апеляційній скарзі постанови Верховного Суду містять висновки щодо тлумачення та застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а не підпункту «ж», який в даному випадку підлягає застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо задоволення позову та скасувюванню податкового повідомлення-рішення № 0-1409 від 27.08.2018 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко