Справа № 420/1109/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1109/20
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі за позовом приватного підприємства «Богуславське» до Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приватне підприємство «Богуславське» звернулось з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.02.2020 року №, №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій з контрагентами ВТП «СТКОМ», ТОВ «РОЯЛЛ ТРАНЗІТ ОФФІС», ТОВ «СОЮЗ ІМПОРТ», ТОВ «ТЕХАГРОЛАЙФ» під час перевірки надані всі первинні документи, які містять обов`язкові реквізити та дають можливість встановити зміст і обсяг господарських операцій, а також підтверджують правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Позивач вважає, що наявність податкової інформації щодо його контрагентів не може бути підставою для висновків про порушення позивачем норм податкового законодавства, оскільки позивач не може нести відповідальність за дії контрагентів та викладені в акті обставини носять характер припущень.

Податковим органом не доведено недобросовісність позивача та обізнаність його про можливий протиправний характер діяльності своїх контрагентів. Факт реєстрації податкових накладних свідчить про проведення податковим органом перевірки господарських операцій, за якими позивачем сформований податковий кредит.

Щодо тверджень податкового органу про заниження позивачем єдиного податку четвертої групи, позивач зазначив про їх безпідставність, оскільки ним правомірно визначено зобов`язання виходячи з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, наданої територіальним органом Держгеокадастру.

Відповідач позов не визнав, оскільки він ставить під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та ВТП «СТКОМ», ТОВ «РОЯЛЛ ТРАНЗІТ ОФФІС», ТОВ «СОЮЗ ІМПОРТ», ТОВ «ТЕХАГРОЛАЙФ», податкова інформація щодо цих контрагентів свідчить про неможливість здійснення ними господарської діяльності, позивачем не надані всі документи для підтвердження господарської діяльності між ним та його контрагентами, тощо. Щодо висновків податкового органу про заниження позивачем єдиного податку четвертої групи відповідач виходив з нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по АРК та по областям, визначеної відповідно до «Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.02.2020 року №, №, № та №.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 р. за заявою представника ПП «Богуславське» стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ПП «богуславське» судові витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.

На вказане рішення від 16.06.2020 р. ГУ ДПС в Одеській області подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення сторін, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЄЮ СУДДІВ ВСТАНОВЛЕНО

Приватне підприємство «Богуславське» перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області (Великомихайлівський район), є платником податку на додану вартість, єдиного податку четвертої групи,тощо, основним видом діяльності підприємства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

ГУ ДПС в Одеській області в період з 10.12.2019 року по 28.12.2019 року проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складений акт перевірки №17/15-32-05-01/30817070 від 10.01.2020 року.

Враховуючи задоволення ГУ ДПС в Одеській області заперечень на акт перевірки, висновки акту перевірки №17/15-32-05-01/30817070 від 10.01.2020 року викладені в наступній редакції: позивачем порушені вимоги п. 198.1, 198.3 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 38560 грн. в грудні 2018 року; п. 198.1, 198.3 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 2636549 грн. в серпні листопаді 2016 року, липні-вересні 2017 року, липні-серпні 2018 року; п. 201.1, 201.10 ст. 201, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України в частині не складення та не реєстрації позивачем податкових накладних на суму 145716 грн. в липні-вересні, листопаді 2017 року та встановлення податковим органом нереальності господарських операцій на цю суму з ТОВ ВТП «СТКОМ»; п. 292-1.2 ст. 292-1 ПК України, що призвело до заниження позивачем єдиного податку четвертої групи на загальну суму 155 722 грн.

На підставі виявлених порушень, ГУ ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 05.02.2020 року, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 38 560 грн. в звітному періоді грудні 2018 року, № від 05.02.2020 року, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 2491386 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 622 847 грн., № від 05.02.2020 року, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з єдиного податку 4 групи в розмірі 155 722 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 38931 грн., № від 05.02.2020 року, яким до позивача застосований штраф за не складення та не реєстрацію податкових накладних в розмірі 72 858 грн.

Позивач не погодився з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень та звернувся до суду з наведеним позовом.

В акті перевірки відповідачем зроблено висновок про неможливість реалізації сільськогосподарської продукції позивачем на адресу ТОВ ВТП «СТКОМ», оскільки під час перевірки не надано документів, які підтверджують перевезення товару, а аналіз діяльності ТОВ ВТП «СТКОМ» та податкова інформація щодо цього підприємства свідчить про не можливість здійснення цим підприємством господарської діяльності за відсутності основних засобів, трудових ресурсів, а також про наявності розбіжностей між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом.

Відповідач зазначив, що вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на надання податкової вигоди з метою штучного формування податкових зобов`язань та податкового кредиту по операціям, які не мають реального товарного характеру.

Таким чином, податковий орган зробив висновок про завищення позивачем зобов`язань з податку на додану вартість, а оскільки реалізація продукції здійснена на адресу невстановлених осіб позивач мав скласти за зареєструвати податкові накладні по цим операціям, однак їх не склав та не зареєстрував.

Крім того, податковий орган в акті перевірки зазначив про не підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ ВТП «СТКОМ» ТОВ «РОЯЛЛ ТРАНЗІТ ОФФІС», ТОВ «СОЮЗ ІМПОРТ», ТОВ «ТЕХАГРОЛАЙФ», а також безпідставність формування позивачем податкового кредиту по операціям з цими підприємствами, оскільки до перевірки не надано документів на перевезення товару та ці підприємства за наявною податковою інформацією не мають можливості здійснювати господарські операції без основних засобів, трудових ресурсів, має місце підміна номенклатури товару та невідповідність даних щодо податкових зобов`язань та податкового кредиту.

Стосовно єдиного податку четвертої групи податковий орган зазначив, що позивач невірно розрахував зобов`язання та мав врахувати нормативну грошову оцінку одиниці площі ріллі по АРК та по областях відповідно до «Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення».

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно положень ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до положень п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платника податків, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при встановленні порушень норм податкового законодавства позивачем керувався виключно податковою інформацією щодо контрагентів позивача без дослідження та надання оцінки первинним документам, наявним у позивача по спірним господарським операціям, його висновки зроблені виключно на припущеннях та можливих порушеннях норм податкового законодавства контрагентами позивача.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що підтверджуються встановленими обставинами та матеріалами справи, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП «Богуславське» та ТОВ ВТП «СТКОМ» укладені договори на поставку сільськогосподарської продукції №01-07-17 від 20.07.2017 року, №02-07-17 від 26.07.2017 року, №01-08-17 від 14.08.2017 року, №02-09-2017 від 04.09.2017 року, №03-09-17 від 20.09.2017 року, №01-11-17 від 14.11.2017 року, за умовами яких позивач поставляє на адресу ТОВ ВТП «СТКОМ» сільськогосподарську продукцію (кукурудзу, ячмінь) на умовах франко-склад покупця: м. Одеса, вул. Хаджибейська дорога, 4.

Наведений товар поставлений позивачем на адресу ТОВ ВТП «СТКОМ» та прийнятий цим підприємством за підписаними сторонами договору накладними, які містять всі дані щодо здійснених господарських операцій.

Оплата коштів на адресу позивача за поставлений товар здійснена на підставі виставлених рахунків та підтверджується платіжними дорученнями і виписками з банку, проведення цих операцій в бухгалтерському обліку не заперечується податковим органом та підтверджується відомостями по рахунку № НОМЕР_1 та карткою рахунку 361.

Позивачем було надано до суду відомості руху зерна та іншої продукції на складах позивача, а перевезення ячменю та кукурудзи підтверджується товарно-транспортними накладними, які містять всі необхідні дані щодо перевізника, його транспорту, водіїв, пунктів навантаження та розвантаження, кількості товару, часу перевезення, містять підписи відповідальних осіб, тощо.

За даними товарно-транспортних накладних перевізником товару виступає позивач, що відповідає умовам договорів на поставку сільськогосподарської продукції, перевезення здійснено автотранспортом та водіями позивача, що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та податковими розрахунками сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і суми утриманого з них податку.

За операціями з поставки на адресу ТОВ ВТП «СТКОМ» сільськогосподарської продукції позивачем виписані податкові накладні, які прийняті податковим органом та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивачем на підтвердження вирощування сільськогосподарської продукції та наявності для цього земель були надані до суду Звіти про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду за 2016-2018 роки, а також довідки органів місцевого самоврядування щодо оренди земельних ділянок (паїв).

З наданих до суду доказів вбачається, що позивачем здійснені господарські операції, пов`язані з поставкою сільськогосподарської продукції на адресу ТОВ ВТП «СТКОМ», зазначені операції оформлені належним чином із складанням первинних документів, до яких у податкового органу будь-яких зауважень не має, з первинних документів можливо встановити зміст і обсяг господарських операцій, первинні документи містять всі необхідні реквізити та не мають розбіжностей між собою. З наданих первинних документів вбачається проведення господарських операцій в бухгалтерському обліку, оплату товару контрагентом позивача, його передачу покупцю, перевезення транспортом позивача, рух товару на складі, тощо.

Тобто, позивачем правомірно сформовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість по цим операціям та зареєстровано належним чином податкові накладні.

Посилання апелянта на наявну податкову інформацію щодо ТОВ ВТП «СТКОМ», яка нібито свідчить про неможливість здійснювати господарську діяльність за відсутності основних засобів, трудових ресурсів, тощо, є безпідставними, оскільки носять характер припущень.

Апелянтом не надано будь-яких доказів на підтвердження факту притягнення до відповідальності контрагента позивача, не надано доказів винесення щодо контрагента позивача податкових повідомлень-рішень, наявності вироку у кримінальному провадженні щодо цього підприємств, тощо.

Висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації. Податкова інформація має оцінюватись судом з урахуванням інших доказів у справі.

Аналогічна позиція викладена у висновках Верховного Суду в рішенні у справі №804/939/16 від 20.03.2018 року.

Жодна норма законодавства не встановлює обов`язку позивача по контролю за дотриманням контрагентом правил оподаткування, позивач не наділений правом вимагати від контрагента документи, що підтверджують наявність складських приміщень, основних фондів, тощо.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок та виконання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Проте, посадовими особами контролюючого органу під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

При цьому, сам факт наявності господарських операцій з контрагентом, який порушує податкове законодавство, не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків, оскільки, даних про те, що позивач був обізнаний про такі дії його контрагента до суду не надано та якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював в своїх рішеннях Верховний Суд України, а також вона викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булавес» АД проти Болгарії».

Навіть в разі порушення зазначеними контрагентами податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії цих підприємств, якщо податковий орган не доведе обізнаності позивача про такі дії контрагента, узгодженості дій з контрагентом для отримання податкової вигоди, тощо, проте таких доказів відповідачем до суду не надано.

Кім того, колегія суддів приймає до уваги доводи представника позивача, наведені в суді апеляційної інстанції про те, що підприємство позивач в судовому порядку відновило свої права, та не є «ризикованим» підприємством. Рішення суду набрали законної сили. Наведені судові рішення підтверджують позицію позивача щодо відповідності його дій за період, що перевірявся, вимогам чинного закону.

Стосовно доводів апелянта про безпідставне формування позивачем податкового кредиту по операціям з ТОВ ВТП «СТКОМ» ТОВ «РОЯЛЛ ТРАНЗІТ ОФФІС», ТОВ «СОЮЗ ІМПОРТ», ТОВ «ТЕХАГРОЛАЙФ» на поставку позивачу добрив та сівалок, колегія суддів зазначає, що право на формування податкового кредиту виникає у підприємства в разі фактичного здійснення господарських операцій, підтвердження первинними документами здійснення таких операцій та наявності належним чином оформлених податкових накладних.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між ПП «Богуславське» та ТОВ ВТП «СТКОМ» 10 липня 2017 року укладений договір поставки №1007/17, за умовами якого ТОВ ВТП «СТКОМ» поставляє позивачу товар, згідно специфікації, а позивач оплачує цей товар. Поставка здійснюється на умовах EXW.

За цим договором позивачу поставлений товар аміачна селітра, добрива нітроамофоска згідно специфікацій №1, №2, №3, №4, №5, який прийнятий позивачем за видатковими накладними. Оплата коштів за поставлений товар здійснена позивачем за виставленими ТОВ ВТП «СТКОМ» рахунками та підтверджується відповідними платіжними дорученнями та виписками з банку.

Апелянтом не заперечується оплата товару та проведення операцій в бухгалтерському обліку. Перевезення товару здійснено позивачем власними силами своїм транспортом за свій рахунок, що відповідає умовам договору та підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними. За цими операціями ТОВ ВТП «СТКОМ» виписані позивачу податкові накладні, суми податку на додану вартість по яким включені позивачем до податкового кредиту.

Крім того, між ПП «Богуславське» та ТОВ ВТП «СТКОМ» 01.07.2018 року укладений договір №0107 про надання послуг з організації перевезення вантажів, виконавцем перевезень є ТОВ ВТП «СТКОМ».

За результатами здійснення господарських операцій за цим договором позивачем та ТОВ ВТП «СТКОМ» складений акт надання послуг №66 від 30 липня 2018 року та акт надання послуг №65 від 8 серпня 2018 року.

За цими актами ТОВ ВТП «СТКОМ» здійснені перевезення сільськогосподарської продукції насипом у кількості 935,28 тон та 1265,22 тон за маршрутами смт. Велика Михайлівка с. Новоборисівка та смт. Велика Михайлівка смт. Любашівка.

Оплата коштів за надані послуги з перевезення сільськогосподарської продукції здійснена позивачем за виставленими ТОВ ВТП «СТКОМ» рахунками та підтверджується випискою з банку. Податковим органом не заперечується оплата послуг та проведення операцій в бухгалтерському обліку.

На підтвердження фактичного здійснення перевезень сільськогосподарської продукції ТОВ ВТП «СТКОМ», тобто, надання послуг на користь позивача за договором №0107, до суду надані товарно-транспортні накладні та реєстри накладних на прийняте зерно на елеваторі.

За цими операціями ТОВ ВТП «СТКОМ» виписані позивачу податкові накладні №8 від 30.07.2018 року та №110 від 08.08.2018 року, суми податку на додану вартість по яким включені позивачем до податкового кредиту.

Стосовно доводів апелянта про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині невірного визначення зобов`язань з єдиного податку четвертої групи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 292-1.1, п. 292-1.2 ст. 292-1, п. п. 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 ПК України платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування для платника єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ) є нормативна грошова оцінка ріллі в Автономній Республіці Крим або в області, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Апелянт зазначає про необхідність розрахунку зобов`язань позивачем на підставі Додатку №1 до «Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.05.2017 року №262, в якому зазначена нормативна грошова оцінка площі ріллі по АРК та по областях.

Проте, нормативна грошова оцінка ріллі в Автономній Республіці Крим або в області стосується земель водного фонду, що передбачено п. 292-1.2 ст. 292-1 ПК України, а відповідно до цієї ж норми базою оподаткування для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року.

Таким чином, висновки апелянта суперечать нормам законодавства та ним не доведено неправомірне визначення позивачем зобов`язань з єдиного податку четвертої групи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач (апелянт), який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.