Справа № 440/2994/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 р.Справа № 440/2994/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 08.05.20 року по справі № 440/2994/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2020 ОСОБА_1 (далі - заявник, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій заявник просив визнати дії, вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі № 440/2994/19 протиправними; направити до Головного управління копію ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов неналежного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі № 440/2994/19, а також зобов`язати управління протягом 30 днів після отримання вказаної ухвали повідомити Полтавський окружний адміністративний суд та заявника про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі № 440/2994/19.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вчинені на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 440/2994/19 (з урахуванням додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 440/2994/19).

Копію окремої ухвали направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов неналежного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 440/2994/19 (з урахуванням додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 440/2994/19).

Про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 440/2994/19 (з урахуванням додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 440/2994/19) зобов`язано повідомити Полтавський окружний адміністративний суд протягом 30 днів після отримання окремої ухвали.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оскаржило її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, які були надані відповідачем.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на правомірність своїх дій, відповідач наводить обставини справи та зазначає, що вимоги позивача із зазначенням конкретного періоду призведуть до втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки, виконуючи рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області може виплатити відповідно до надходження коштів з Державного бюджету України. До повноважень Пенсійного Фонду належить призначення, перерахунок та виплата пенсії, і суд своїми діями не може перебирати на себе повноваження проводити розрахунки та нарахування пенсії, що призведе до втручання в діяльність органу виконавчої влади. Вказує, що Управління не є безпосереднім розпорядником коштів на виплати особам, постраждалим від катастрофи на ЧАЕС, отже і не може відповідати за їх несвоєчасну сплату розпорядником цих коштів. Починаючи з 01.11.2011 Пенсійним фондом України припинено виплату доплат, встановлених судовим рішенням, і пенсійні виплати приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», Постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та Постанови від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 01.01.2012. Враховуючи наведене, пенсійні виплати, що передбачені статтями 39, 50, 51, 52, 54 Закону, у період дії Постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745, від 23.11.2011 № 1210 визначаються в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Щодо компенсації втрати частини доходів відповідач зазначає, що компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати підлягають лише грошові доходи, які не мають разового характеру. Пенсійні виплати, заявлені в позовних вимогах на час звернення позивача до суду, Управлінням нараховані не були, а тому відповідач вважає, що вимога виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням їх строків виплати, не відповідає нормам чинного законодавства України. З огляду на викладене, на думку відповідача, він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та вважає вимоги позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні заяви позивача відмовити в повному обсязі.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 22.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № 553/3337/14-а за період з 22.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, а також виплатити ОСОБА_1 нараховану компенсацію відповідно до статті 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 за клопотанням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залучено до участі у справі № 440/2994/19 в якості співвідповідача - Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі № 440/2994/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № 553/3337/14-а за період з 22.01.2014 по 02.08.2014, починаючи з 22.01.2014 по день фактичної виплати пенсії, тобто по 16.07.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № 553/3337/14-а за період з 22.01.2014 по 02.08.2014, починаючи з 22.01.2014 по день фактичної виплати пенсії, тобто по 16.07.2019.

23.09.2019 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 440/2994/19 в частині вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити нараховану компенсацію відповідно до статті 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

03.10.2019 Полтавським окружним адміністративним судом ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії додаткове рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № 553/3337/14-а за період з 22.01.2014 по 02.08.2014, починаючи з 22.01.2014 по день фактичної виплати пенсії, тобто по 16.07.2019, відповідно до статті 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та ухвалою від 11.11.2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, підписану представником Стасівою Л. С., на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі № 440/2994/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику.

У подальшому, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 у справі № 440/2994/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії також повернуто скаржнику.

Отже, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 та додаткове рішення від 03.10.2019 набрали законної сили.

У зв`язку з тим, що, на думку позивача, відповідач не виконує вказані рішення Полтавського окружного адміністративного суду належним чином, оскільки пенсійний орган здійснив розрахунок компенсації на загальну суму заборгованості, починаючи лише з 01.02.2015, при тому, що судовим рішенням останнього зобов`язано здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № 553/3337/14-а за період з 22.01.2014 по 02.08.2014, починаючи з 22.01.2014 по день фактичної виплати пенсії, тобто по 16.07.2019, шляхом виплатити нарахованої компенсації відповідно до статті 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за рахунок коштів Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України.

Приймаючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача призвели до фактичного не виконання судового рішення у справі № 440/2994/19, та, як наслідок, порушення останнім приписів статей Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині обов`язковості виконання судового рішення, а відтак, відповідно до частини 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено загальні та спеціальні способи судового контролю.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень закріплені статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин 1 та 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

При цьому, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Як вбачається зі змісту рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 та додаткового рішення від 03.10.2019 у справі № 440/2994/19, які набрали законної сили, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд чітко визначив період з 22.01.2014 по 16.07.2019, за який Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області має здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № 553/3337/14-а за період з 22.01.2014 по 02.08.2014 шляхом виплати нарахованої компенсації відповідно до статті 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Листом від 14.04.2020 № 1786-1738/Б-03/8-1600/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області проінформувало ОСОБА_1 про те, що на виконання судового рішення у справі № 440/2994/19 йому згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" проведений розрахунок компенсаційної виплати, сума компенсації 41130,78 грн за період з 01.02.2015 по 30.06.2019 облікована для подальшої виплати згідно Порядку.

В свою чергу, з наявного в матеріалах справи розрахунку суми компенсаційної виплати ОСОБА_1 (о/р 133025/36022) на виконання судового рішення у справі № 440/2994/19 слідує, що пенсійний орган, виконуючи таке рішення, дійсно здійснив розрахунок компенсації ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості /41130,78,68 грн./ не з 22.01.2014, а починаючи з 01.02.2015.

Посилання пенсійного органу на те, що компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати підлягають лише грошові доходи, які не мають разового характеру та те, що пенсійні виплати, заявлені в позовних вимогах на час звернення позивача до суду, Управлінням нараховані не були, тому виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх строків виплати, не відповідає нормам чинного законодавства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки фактично свідчать про позицію відповідача по суті спору та його незгоду з рішенням суду у цій справі, яке набуло законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 та додатковим рішенням від 03.10.2019 по справі № 440/2994/19 встановлено, що частина пенсії, на яку позивач мав право в період з 22.01.2014 по 02.08.2014 відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, виплачена позивачу із затримкою - 16.07.2019.

Таким чином, період, за який ОСОБА_1 повинна бути нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії, на виконання судових рішень від 17.09.2019 та від 03.10.2019, повинен обчислюватися з 22.01.2014, тобто з моменту виплати пенсії у меншому розмірі, ніж встановлено законодавством.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що період нарахування компенсації починається з місяця, що слідує за місяцем набрання чинності рішенням № 553/3337/14-а, є помилковими, а дії відповідача щодо нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 01.02.2015 року - неправомірними і такими, що не відповідають судовому рішенню Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі № 440/2994/19 (з урахуванням додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 у справі № 440/2994/19), на виконання якого відповідачем вчинено оскаржені позивачем дії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що здійснюючи розрахунок компенсації ОСОБА_1 не з 22.01.2014, а починаючи з 01.02.2015, пенсійний орган діяв протиправно та не обґрунтовано, що призвело до фактичного не виконання управлінням судового рішення у справі № 440/2994/19, та, як наслідок, порушення останнім приписів статей Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині обов`язковості виконання судового рішення, а відтак, відповідно до частини 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань судом до уваги не приймається.

Наведене узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні від 08.11.2005 року в справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання свої зобов`язань.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність бюджетних коштів та/або встановлення конкретних розмірів виплати коштів, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України", не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Доводи апелянта спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року по справі № 440/2994/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 16.11.2020 року