Справа № 520/2560/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 листопада 2020 р. Справа №520/2560/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704) про скасування рішень, податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №, №, №, №, № від 29.08.2019;

- скасувати податкове повідомлення - рішення № від 29.08.2019.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області скасування рішень, податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 клопотання представника відповідача про заміну відповідача у справі № 520/2560/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області скасування рішень, податкового повідомлення-рішення - задоволено. Замінено відповідача у справі № 520/2560/2020 - Головне управління ДФС у Харківській області на належного відповідача - Головне управління ДПС України у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, б. 46, код ЄДРПОУ - 43143704).

Протоколом автоматичного розподілу Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року справу передано для подальшого розгляду судді ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

28 жовтня 2020 року адміністративну справу №520/2560/20 за наслідками повторного автоматичного розподілу справ за розпорядженням керівника апарату Харківського окружного адміністративного суду № 03-05/72 від 28.10.2020 передано до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Котеньова О.Г.

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Судом встановлено, що ця справа не належить до справ, які необхідно розглядати виключно за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування рішень, податкового повідомлення-рішення до розгляду зі стадії розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що застосування прийняття вищевказаних Рішень та Податкового повідомлення-рішення, є незаконним, оскільки період, в якому було виявлено порушення знаходиться в межах дії Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Позивач вважає, що хоча цей закон і припинив свою дію, але він є нескасованим, виходячи з цього закону, як вказує позивач, перевірка періоду, в який діяв мораторій є незаконною.

У відзиві на позов відповідач вказав, що з урахуванням встановлених під час фактичної перевірки порушень посадовими особами ГУ ДПС складено акт від 16.08.2019 № 2816/20-40-40-01-08/ НОМЕР_1 , на підставі висновків якого керівником ГУ ДПС прийняті рішення про застосування фінансових санкцій: від 29.08.2019 № про застосування фінансової санкції в сумі 10000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями через електронно-касовий апарат, не зазначений у ліцензії (абз. 10 ч. 2 ст. 17 Закону 481); від 29.08.2019 № про застосування фінансової санкції в сумі 10000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону 481); від 29.08.2019 № про застосування фінансової санкції в сумі 17000 грн за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії (абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону 481); від 29.08.2019 № про застосування фінансової санкції в сумі 17000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії (абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону 481); від 29.08.2019 № про винесення податкового повідомлення- рішення в сумі 1345,26 грн за неведення обліку/порушення порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації; здійснення продажу товарів, які не відображені в обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації - до перевірки не надано прибуткові та товаротранспортні накладні на алкогольні напої та тютюнові вироби згідно Додатку 1 на суму 105,00 грн. Додатку 2 на 434,63 грн та Додатку 3 на 133,00 грн (у загальній сумі 672,63 грн) (п.1 ст. 17 Закону 265).

Вищевказані рішення прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив позивач вказав, що суть позову полягає не в запереченні факту порушення, а в тому, що в період, за який виявлені порушення, діяв мораторій на перевірки. Позивач наполягає на правовій позиції щодо того, що здійснюючи перевірку за заборонений період, відповідач діяв не тільки безпідставно, але і всупереч конституційній вимозі, закріпленій в ч. 2 ст. 19 Конституції України.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що Закон № 877 регулює відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, та не регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, здійснення податкового контролю, а тому його норми, як і норми Закону № 1728, не підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Окрім того, відповідач зазначив, що Закон № 1728 втратив чинність 01.01.2019, тоді як фактична перевірка позивача проводилась посадовими особами контролюючого органу у серпні 2019 року.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, інші заяви по суті справи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив такі обставини.

З метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в сфері роздрібної та оптової торгівлі, посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказу ГУ ДФС від 29.07.2019 № 5302 та направлень на перевірку від 29.07.2019 №№ 1150, 1151, у період з 14.08.2019 по 15.08.2019 проведена фактична перевірка кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , господарську діяльність в якому здійснює ФО-П ОСОБА_1 , за період діяльності суб`єкта господарювання з 01.01.2017.

Відповідно до змісту акті перевірки контролюючим органом встановлено факт реалізації однієї пляшки горілки «Житник» ємністю 0,5л., міцністю 40% за ціною 105,00 грн. Розрахункову операцію проведено через реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) МINI-Т 400МЕ, заводський № НОМЕР_3, фіскальний № , про що свідчить касовий чек встановленого зразка від 14.08.2019 №29. Вищевказаний РРО 14.08.2019 не був внесений у додаток до ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 21.11.2018 № 1801397 терміном дії з 26.11.2018 до 26.11.2019; 14.08.2019 у додатку до ліцензії від 21.11.2018 № 1801397 зазначений РРО МINI-500.02МЕ, заводський № НОМЕР_4, фіскальний № .

Також перевіркою встановлено, що згідно інформаційної бази ДФС України на яку надходять електронні копії розрахункових документів встановлена реалізація алкогольних напоїв у період з 21.11.2017 по 25.11.2017 без наявності відповідної ліцензії на суму 411,00 грн., чим порушено вимоги ч. 14 ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу, спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон №481).

ФОП ОСОБА_1 отримувала ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у період з 20.11.2016 до 20.11.2017 № 42 та наступну з 26.11.2017 по 25.11.2018 № 89. У період з 21.11.2017 по 25.11.2017 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , була відсутня.

У акті перевірки вчинено запис, що згідно інформаційної бази ДФС України на яку надходять електронні копії розрахункових документів встановлена реалізація тютюнових виробів 25.11.2017 без наявності відповідної ліцензії, що є порушенням ч. 14 ст. 15 Закону №481.

ФОП ОСОБА_1 отримувала ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами у період з 20.11.2016 до 20.11.2017 № 43 та наступну з 26.11.2017 по 25.11.2018 № 90. 25.11.2017 ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , була відсутня.

Згідно інформаційної бази ГУ ДФС України, на яку надходять електронні копії розрахункових документів, в період з 05.10.2018 по 23.10.2018 здійснювалась реалізація алкогольних напоїв, за цінами, що є нижчими від їх мінімальної роздрібної ціни, що, на думку перевіряючих, порушує вимоги Постанови КМУ від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», оскільки з 02.10.2018 встановлено мінімальні роздрібні ціни на горілку ємність 0,5 л., міцністю 40% - 58,40 грн. та на горілку ємність 0,25 л., міцністю 40% - 44,70 грн.

Відповідно до акту перевірки, до перевірки не надано прибуткові та товарно-транспортні накладні на алкогольні напої тютюнові вироби на загальну суму 672,63 грн. згідно додатків 1, 2, 3 до акту перевірки, чим порушено п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями (далі - Закон №265).

Такі документи до суду позивачем також не надано.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.08.2019 №, згідно з яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у сумі 1345,26 грн за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; рішення від 29.08.2019 № , згідно з яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у сумі 10000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями через електронно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії; №, згідно з яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у сумі 10000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої; № НОМЕР_2 , згідно з яким застосовані до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у сумі 17000 грн за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії; №, згідно з яким застосовані до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у сумі 17000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії.

За результатами адміністративного оскарження вказаних рішень позивачу у задоволенні скарги відмовлено.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи, позивачем не заперечується факт допущення нею порушень законодавства, що стало підставою для винесення оскаржуваних рішень. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Податкового кодексу України та Закону України від 3 листопада 2016 року № 1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1728) в частині поширення приписів цього закону на податкову перевірку суб`єкта господарювання, що проведена у 2019 році, однак за період з 01.01.2017 по день закінчення перевірки.

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, при оскарженні наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. Суди мають надавати правову оцінку відповідним підставам позову за їх наявності, а якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Надаючи правову оцінку аргументам позивача щодо порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення фактичної перевірки в частині застосування Закону №1728-VIII, суд застосовує такі норми права.

Статтею 2 Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №1728-VIII (далі - Закон №1728-VIII) встановлено до 31 грудня 2017 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З 1 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року №2246-VIII (далі - Закон №2246-VIII), пунктом 9 «Прикінцевих положень» якого внесено зміни до Закону №1728-VIII та подовжено на 2018 рік дію мораторію на перевірки господарської діяльності.

Статтею 2 Закону №1728-VIII встановлено до 31 грудня 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до статті 6 Закону №1728-VIII встановлено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. (стаття 6 у редакції Закону №2246-VIII, яка діє з 1 січня 2018 року).

На виконання зазначених законодавчих приписів, Постановою №1104 затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Одним із таких органів є ДФС та її територіальні органи. Зазначена постанова КМУ опублікована 23 лютого 2018 року.

Відповідно до статті 1 Закону №1728-VIII ( у редакції, що діє з 01.01.2017) у цьому Законі терміни "державний нагляд (контроль)", "заходи державного нагляду (контролю)", "органи державного нагляду (контролю)" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V). З огляду на наведене, визначаючи сферу застосування Закону №1728-VIII в частині суб`єктів, які здійснюють заходи контролю та їх видів, слід звернутися до Закону №877-V.

У значенні, наведеному в статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У статті 2 Закону №877-V визначено сферу його дії. Так, частина четверта зазначеної статті встановлює, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Отже, Закон №877-V встановлює застереження щодо поширення його норм на проведення заходів контролю, зокрема органами Державної фіскальної служби. В даному випадку, застосування норм Закону №877-V здійснюється лише з урахуванням особливостей спеціального нормативно-правового акта, який регулює податкові правовідносини, а саме Податкового кодексу України, який є системоутворюючим у сфері податкового регулювання.

Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1. статті 1 ПК України).

Стаття 3 ПК України встановлює, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України; чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 5.2 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Пунктом 7.3 статті 7 ПК України передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

У пункті 40.1 статті 40 ПК України встановлено, що цей розділ визначає порядок адміністрування податків та зборів, визначених у розділі I цього Кодексу, а також порядок контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства у випадках, коли здійснення такого контролю покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 41.3 статті 41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України.

З аналізу наведених правових норм у їх сукупності вбачається, що питання оподаткування та адміністрування податків і зборів є нерозривними та взаємопов`язаними.

Разом з тим суд вважає, що термін «державний нагляд (контроль)» у визначенні Закону №877-V не може бути розповсюджений на поняття адміністрування податків і зборів, наведене у підпункті 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України. За відсутності у відповідному нормативно-правовому акті, зокрема у Законах №877-V, №1728-VIII, прямого посилання на порядок здійснення органами ДФС України адміністрування податків і зборів, в тому числі шляхом проведення перевірок, враховуючи положення статей 1, 3, 5, 7, 41 ПК України у їх сукупності та взаємозв`язку, застосуванню підлягають саме норми ПК України.

Оскільки ні Законом №1728-VIII, ні Законом №2246-VIII не вносились зміни до ПК України, яким керувався відповідач під час виконання контролюючих функцій, як і не містять зазначені закони посилань щодо зміни порядку здійснення органами ДФС (ДПС) України контролюючих заходів у вигляді перевірок, то Закон України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не підлягає застосуванню до податкових правовідносин, які врегульовані ПК України.

Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом в постановах від 30 жовтня 2018 року (справа №808/929/18), від 11 березня 2019 року (справи №820/238/18, №806/1195/18), від 11 квітня 2019 року (справа №802/853/18-а), від 10 вересня 2019 року (справа №0240/2167/18-а).

Тобто, посилання позивача на Закон України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 року № 1728-VIII як на підставу правового регулювання спірних правовідносин, є неприйнятним з огляду на системний аналіз статей 1, 5, 7 Податкового кодексу України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Додатково суд зазначає, що розрахункову операцію за пляшку горілки «Житник» ємністю 0,5 л., міцністю 40% за ціною 105,00 гривень проведено через реєстратор розрахункових операцій, що не внесений у додаток до ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 21.11.2018 № 1801397 терміном дії з 26.11.2018 до 26.11.2019, 14 серпня 2019 року, тобто, поза часовими межами дії Закону № 1728-VIII.

Інших аргументів щодо протиправності оскаржуваних рішень контролюючого органу позивачем не наведено, обставини, встановлені у акті перевірки, не спростовано.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено порушення позивачем вимог Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в сфері роздрібної та оптової торгівлі. Судовим розглядом не встановлено факту недотримання відповідачем ані процедури проведення перевірки, ані правильності визначення підстав для застосування штрафних санкцій або їх розміру, що свідчить про відсутність порушення контролюючим органом вимог ст.2 КАС України при виконанні владної управлінської функції.

Доказів протилежного до суду не надано.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін, у тому числі посилання відповідача на проведення перевірки у 2019 році, тобто після втрати чинності Законом № 1728-VIII, вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704) про скасування рішень, податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 19 листопада 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов