Справа № 580/3341/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року справа № 580/3341/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного територіального управління юстиції у Черкаській області до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування припису,

встановив:

21 серпня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області (18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, 185, ) до Управління Держпраці у Черкаській області (18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, 205, ), в якій просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо проведення 22.06.2020 інспекційного відвідування позивача за результатами якого складено акт невиїзного інспектування юридичної особи №ЧК339/1548/АВ від 22.06.2020;

2) визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №339/1548/АВ//П від 22.07.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що на його думку оскаржуваний припис суперечить вимогам чинного законодавства України, тому підлягає скасуванню, оскільки листом ГТУЮ в Черкаській області від 05.06.2020 « 15053/12.6-20/30 надавалися копії документів, які підтверджують об`єктивні причини несвоєчасного розрахунку з ОСОБА_1 , проте зазначені документи не долучено до акту інспекційного відвідування, як і не зайшла свого відображення в розділі ІІ «Опис стану додержання вимог законодавства». Крім того, позивач вважає, що відповідачем порушено норми законодавства під час оформлення акту від 22.06.2020 №ЧК-339/1548/АВ та припису про усунення виявлених порушень від 22.07.2020 №ЧК-339/1548/АВ/П.

26.08.2020 року ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правила спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

11.09.2020 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що враховуючи виявлені в ході інспекційного відвідування порушення законодавства про оплату праці, керівнику позивача винесено оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень.

21.09.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити в повному обсязі.

01.10.2020 відповідачем подано до суду заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

22.06.2020 посадовими особами управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Результати інспекційного відвідування оформлені актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 22.06.2020 за №ЧК 339/1548/АВ.

Згідно із зазначеним актом у ході інспекційного відвідування виявлено порушення вимог законодавства, а саме:

- ч. 1 ст. 116 КзпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.. Звільнений ОСОБА_1 наказом від 03.05.2020 № 008/к відповідно до частини другої ст. 86 Закону України «Про державну службу» з припиненим державної служби. Відповідно до законодавства мав бути проведений остаточний розрахунок включно по день звільнення. Сума коштів, що підлягала до виплати при звільненні згідно проведеного розрахунку, становить 75625,62 грн з них: виплати 60878,63 грн, військовий збір 1134,58 грн, податок з доходів фізичних осіб - 13612,61 грн. Вказану суму коштів виплачено 14.05.2020 чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України;

- ч. 1 ст. 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. ГТУЮ у Черкаській області звільненому працівнику ОСОБА_1 не проведено нарахування та виплату середнього заробітку за весь час фактичної затримки, чим порушено вимоги ст. 117 КЗпП України.

02.07.2020 позивачем надіслано до відповідача зауваження до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЧК 339/1548/АВ від 22.06.2020.

10.07.2020 відповідачем розглянуто вищезазначені зауваження, результати розгляду оформлені листом №4742/01-24/4634, який направлений позивачу.

22.07.2020 інспектором праці Яворським В.А. винесено припис про усунення виявлених порушень №ЧК 339/1548/АВ/П, та надано термін для усунення недоліків до 22.08.2020.

Позивач вважає, що припис №339/1548/АВ/П від 22.07.2020 підлягає скасуванню, а тому за захистом свої прав, свобод та інтересів звернувся до суду.

Під час вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення №96)Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Основними завданнями Держпраці, зокрема, є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 7 Положення №96 держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі - Порядок № 823).

Відповідно до абз.1 п.1 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно абз.1 п.3 Порядку № 823 інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Підпунктом 1 пункту 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Судом встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_1 від 27.04.2020, в якому він повідомляє про те, що його було звільнено наказом Міністерства Юстиції України від 02.03.2020 за № 908/к з посади начальника Головного управління юстиції у Черкаській області з 03.03.2020. Наказом ГТУЮ у Черкаській області від 03.03.2020 за № 3/к ОСОБА_1 ознайомили із наказом про звільнення та зазначили у ньому про необхідність здійснення розрахунку, внесли відповідний запис у трудову книжку. На момент звільнення та звернення зі скаргою розрахунок та виплата заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку не проведені.

22.06.2020 посадовими особами управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Результати інспекційного відвідування оформлені актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 22.06.2020 за №ЧК 339/1548/АВ.

Згідно із зазначеним актом у ході інспекційного відвідування КНП "Черкаська центральна районна лікарня" виявлено порушення вимог законодавства, а саме - ч. 1 ст. 116 КзпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.. Звільнений ОСОБА_1 наказом від 03.05.2020 № 008/к відповідно до частини другої ст. 86 Закону України «Про державну службу» з припиненим державної служби.

Відповідно до законодавства мав бути проведений остаточний розрахунок включно по день звільнення. Сума коштів, що підлягала до виплати при звільненні згідно проведеного розрахунку, становить 75625,62 грн з них: виплати 60878,63 грн, військовий збір 1134,58 грн, податок з доходів фізичних осіб - 13612,61 грн. Вказану суму коштів виплачено 14.05.2020 чим порушено вимоги ст. 1 16 КЗпП України;

- ч. 1 ст. 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. ГТУ, у Черкаській області звільненому працівнику ОСОБА_1 не проведено нарахування та виплату середнього заробітку за весь час фактичної затримки, чим порушено вимоги ст. 117 КЗпП України.

22.07.2020 інспектором праці Яворським В.А. винесено припис про усунення виявлених порушень №ЧК 339/1548/АВ/П, та надано термін для усунення недоліків до 22.08.2020.

Стосовно порушень, які позивач мав би усунути до 22.08.2020 відповідно до припису про усунення виявлених порушень від 22.07.2020 № №ЧК 339/1548/АВ/П суд зазначає таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

При цьому суд зазначає, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові Верховного суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18),, зроблено висновок, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, непроведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації грошових доходів) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Суд зазначає, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 здійснений відповідачем тільки 14.05.2020 (звільнений ОСОБА_1 був 02.03.2020), тобто з порушення строків встановлених законом.

Щодо твердження позивача про неможливість отримання банківських реквізитів ОСОБА_1 для перерахування коштів при звільненні за місцем роботи суд зазначає таке.

24.02.2020 ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом Міністерства юстиції України від 19.02.2020 за № 732/к «Про поновлення», а 03.03.2020 ознайомлений з наказом Головного територіального управління юстиції у Черкаській області «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 02.03.2020 № 908/к «Про звільнення».

Таким чином, суд зазначає, що 24.02.2020 та 03.03.2020 ОСОБА_1 був присутній у ГТУЮ у Черкаській області і у відповідача не було жодних перепон для отримання його банківських реквізитів та повідомлення у письмовому вигляді про нараховані суми, що належать йому при звільненні.

З метою отримання банківських реквізитів ОСОБА_1 для проведення з ним розрахунку у день звільнення, а саме 03.03.2020 позивачем направлено рекомендованого листа «про надання інформації» № 10-12/469 на адресу, за якою ОСОБА_1 не проживає та не зареєстрований.

13.04.2020 повторно відправлено лист «Щодо надання інформації» за тою самою адресою.

Отже, ГТУЮ у Черкаській області не було завчасно вжито заходів для остаточного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме: не отримано його банківські реквізити за місцем роботи, листи «Щодо надання інформації» про необхідність надання банківських реквізитів відправлено у день звільнення за старою адресою де ОСОБА_1 не зареєстрований та не проживає, інших засобів зв`язку використано не було.

Щодо посилань позивача на те, що лист направлений ними 13.04.2020 за вих. №10-12/11 отриманий ОСОБА_1 особисто, суд зазначає таке.

Те, що ОСОБА_1 16.04.2020 одноразово особисто отримав лист від 13.04.2020 №10-12/11 від ГТУЮ у Черкаській області не є прямим та достатнім доказом того, що він проживає за вказаною позивачем адресою. У відповіді на лист від 13.04.2020 №10-12/11 ОСОБА_1 зазначено іншу адресу, а саме: АДРЕСА_1 . У подальшому ГТУЮ у Черкаській області направляло свою кореспонденцію саме за нею. Крім того, у своїй скарзі від 27.04.2020 до Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_1 зазначив, що за старою адресою вже не проживає та не зареєстрований.

Також суд звертає увагу на те, що у своїх письмових поясненнях до Начальника Управління Держпраці в Черкаській області ОСОБА_1 пояснив, що в телефонній розмові головному бухгалтеру ГТУЮ у Черкаській області повідомлено, що банком його реквізити додані до зарплатного проекту ГТУЮ в Черкаській області. У відповідь йому повідомлено, що цієї інформації достатньо для перерахування коштів. Вказану інформацію можна перевірити у відділенні АТ КБ «ПриватБанк». 16.04.2020 ОСОБА_1 отримав від Голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Черкаській області лист №10-12/11 від 13.04.2020 «Щодо надання інформації», в якому була зазначена вимога про надання інформації щодо банківських реквізитів мого рахунку. На виконання даного листа ОСОБА_1 отримав в установі банку реквізити рахунку, та повторно, 12.05.2020 надіслав їх до ГТУЮ у Черкаській області.

Враховуючи вищевикладене, оскільки остаточний розрахунок з ОСОБА_1 здійснений відповідачем тільки 14.05.2020 (звільнений ОСОБА_1 був 02.03.2020), тобто з порушення строків встановлених законом, то оскаржуваний припис винесений відповідачем в межах та в спосіб, що встановлений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень №339/1548/АВ//П від 22.07.2020 задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення 22.06.2020 інспекційного відвідування позивача за результатами якого складено акт невиїзного інспектування юридичної особи №ЧК339/1548/АВ від 22.06.2020, суд зазначає таке.

Будь-які процедурні порушення (в тому числі описки), пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом вимог законодавства оцінюється з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу, зокрема, між інтересами особи правопорушника, публічними інтересами, які проявляються у забезпеченні дотриманні роботодавцями трудового законодавства та захисті інтересів працівників. Зазначене, особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів права у сфері використання найманої оплачуваної праці. Такі формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захист інтересів працівників у процесі реалізації ними конституційного права на працю.

Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 у справі № 813/17 вказав, що скасовуючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції обмежився лише встановленням фактів процедурних порушень під час прийняття такого рішення, чим, фактично, вдався до надмірного формалізму в застосуванні правових норм, залишивши поза увагою зміст та суть спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів наголошує на необхідності дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акту, проте, звертає увагу, що саме по собі порушення такої процедури може бути підставою скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, ще порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечить закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, при «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Суд також вважає необгрунтованим посилання позивача на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2020 у справі №712/7347/20, за якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 41 КпАП України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях а складу адміністративного правопорушення. Висновки постанови суду ґрунтуються зокрема на тому, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення інспектор праці повинен був встановити чи наявна вина ОСОБА_2 при проведені остаточного розрахунку з ОСОБА_1 . Проте такий висновок Соснівського районного суду м. Черкаси зроблено без повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частина 7 ст. 78 КАС України визначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Сторона справи може заперечувати преюдиційні факти належними та допустимим доказами і суд повинен ці заперечення розглядати та оцінювати.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 16.11.2020.

Суддя В.П. Тимошенко