Справа № 540/220/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/220/20

Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
Час і місце ухвалення: 13:17, м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,-

В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому з урахуванням уточнень просила:

- визнати дії щодо відмови у призначенні та виплаті, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 її сина ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на 11.04.2018 року) протиправними;

- зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 1321500 грн., що становить 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на дату смерті її сина.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби є сином позивача. Позивач, як член сім`ї померлого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" звернулася до Міністерства оборони України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі № 167 від 30.11.2019 їй було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки на час смерті він не був військовослужбовцем. Вважаючи таку відмову протиправної позивач звернулася до суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 її сина ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги матері померлого ОСОБА_2 , викладене у пункті 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , матері померлого ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

В частині позовних вимог щодо зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 1321500 грн., що становить 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на дату смерті її сина відмовлено.

Також відмовлено в частині позову про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 її сина ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на 11.04.2018 року).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням сторони подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, та прийняти в цій частині нове рішення яким зобов`язати призначити таку допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму. В інший частині просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Міністерство оборони України в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , якій у зв`язку з мобілізацією проходив військову службу у Збройних Силах України з 28.08.2014 року по 07.09.2015 року. У період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та набув статус учасника бойових дій.

Згідно довідки в/ч п.п. В0095 від 09.03.2015 року за № 1033, 17 січня 2015 року ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби в зоні АТО (у зв`язку з мінометним обстрілом з боку невідомих збройних формувань) отримав травму, а саме забій грудної клітини та перелом ребер з права.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч п.п. НОМЕР_1 № 192 від 07.09.2015 року ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас та з 07.09.2015 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Згідно Лікарського свідоцтва про смерть № 518 від 13.04.2018 року причиною смерті ОСОБА_2 стала гостра серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гостра коронарна недостатність.

Відповідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 195 від 14.06.2018 року, захворювання солдата запасу ОСОБА_2 , 1974 р.н., яке стало причиною його смерті, пов`язане із захистом Батьківщини.

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 через представника звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомогу у зв`язку із смертю її сина, солдата запасу Збройних Сил України - ОСОБА_2 . Протоколом засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30.11.2019 року у призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено, оскільки ОСОБА_2 на день смерті не був військовослужбовцем. Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачена виплата одноразової допомоги у разі смерті військовослужбовця, а не осіб звільнених зі служби.

Незгода з зазначеною відмовою зумовила ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом.

Суд першої інстанції, визнаючи рішення про відмову у призначені одноразової допомоги протиправним виходив з того, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд першої інстанції врахував висновок постанови Верховний Суд від 28 січня 2020 року у справі № 2240/2957/18, де в аналогічних правовідносинах Суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби (п. 32).

При цьому, суд першої інстанції вважав, що оскільки причиною смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , є наслідки захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, в період проходження ним військової служби, то у даному випадку позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Заперечуючи проти таких висновків позивач в апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції помилково застосував абзац 2 пункту "а" частини першої статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що призвело до неправильного визначення розміру призначеної допомоги. Апелянт вважає, що оскільки причиною смерті військовослужбовця ОСОБА_2 є наслідки захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, що пов`язано з виконанням ним обов`язків військової служби, розмір допомоги відповідно до абзац 1 пункту "а" частини першої вищезгаданої статті Закону становить 750-кратний прожитковий мінімум.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідача зазначено, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, приймаючи рішення 30.11.2019 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (протокол № 167), у даних правовідносинах діяла правомірно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Апелянт зауважує, що жодною нормою, діючого на день смерті ОСОБА_2 законодавства не було передбачено виплату одноразової грошової допомоги, у разі, якщо смерть особи настала після звільнення з військової служби (незалежно від причини смерті).

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Статтею 41 цього Закону унормовано, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до пунктом 2 частини першої статі 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (в редакції, яка діяла на час смерті ОСОБА_2 , далі Закон № 2011-XII) передбачено, що дія цього Закону поширюється, зокрема, на членів сімей військовослужбовців, які померли.

Згідно пункту "а" частини першої статті 16-1 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:

- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 761/18099/15-а, від 28 листопада 2019 року у справі № 815/199/18, від 28 січня 2020 року у справі № 2240/2957/18.

Враховуючи, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що до прийняття Закону України від 06 вересня 2018 року №2522-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців", була відсутня норма, яка передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо смерть особи настала після звільнення з військової служби (незалежно від причини смерті) та на правовідносини, які виникли до 13 жовтня 2018 року - дати набрання чинності вказаним законом, дані норми не можуть бути застосовані.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при розгляді даної справи суд застосував норми Закону № 2011-XII в редакції, яка діяла на час смерті ОСОБА_2 . Слід визнати, що тлумачення статті 16 Закону № 2011-XII у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. В даному випадку судом застосовано комплексний підхід тлумачення даної норми (від лат. соmplexus - поєднання, зв`язок), сутність якого полягає в одночасному пізнанні в процесі тлумачення "букви" та "духу закону". При цьому, суд наполягає на превалюванні принципу справедливості над формальним підходом. На переконання суду, інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону. Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Отже, позивач, як матір ОСОБА_2 має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги визначеної частино першою статті 16-1 Закону № 2011-XII.

Що стосується розміру допомоги, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 195 від 14.06.2018 року, захворювання солдата запасу ОСОБА_2 , 1974 р.н., яке стало причиною його смерті, пов`язане із захистом Батьківщини.

Відповідно до пункту 21.30 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони від 14.08.2008 № 402 (в редакції, яка діяла на час смерті ОСОБА_2 ) постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.4, 21.5 розділу II Положення.

Згідно підпункту "ґ" пункту 21.5 цього Положення постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються, зокрема, в такому формулюванні:

"Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.

З наведеного вбачається, що захворювання ОСОБА_2 , яке стало причиною його смерті, пов`язане із захистом Батьківщини виникло в період служби у військових частинах. Твердження позивача, що захворювання її сина пов`язане з виконанням обов`язків військової служби матеріалами справи ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру призначеної позивачу одноразової грошової допомоги.

Підсумовуючи вище викладені обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 19 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова