Справа № 310/4790/20
Суддя: Вірченко О. М.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/4790/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивачки Дігтяренка В.С., представника відповідача Додарчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бердянської міської ради про скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Бердянської міської ради про скасування постанови, мотивуючи свої вимоги наступним. 01 липня 2020 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Бердянської міської ради було винесено постанову № 270 про накладення адміністративного стягнення. Вказане рішення було прийнято на підставі складеного головним спеціалістом адміністративного відділу виконавчого комітету БМР протоколу про адміністративне правопорушення від 04 червня 2020 року № 089 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. Згідно вказаного протоколу 04 червня 2020 року о 15.20 год. в АДРЕСА_1 встановлено факт розташування тимчасової споруди «ІНФОРМАЦІЯ_1» та використання її ФОП ОСОБА_2 без відповідного оформлення в установленому порядку документації, що захаращує місце загального користування, чим порушено п. 2.5.4, п. 8.13, п. 8.14 Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку та додержання тиші в громадських місцях м. Бердянська, затверджених рішенням сесії міської ради від 30 травня 2013 року № 17. У вказаному протоколі ОСОБА_1 були роз`яснені її права та обов`язки і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться 24 червня 2020 року. 01 липня 2020 року адміністративною комісією було розглянуто вищезазначений протокол та постановлено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Позивачка із зазначеною постановою не згодна і вважає її такою, що підлягає скасуванню. Пересувна тимчасова споруда по АДРЕСА_1 розташована згідно паспорту прив`язки № 128-05/13 від 18 травня 2013 року, який є дійсним до 01 травня 2023 року. Зазначений паспорт прив`язки було видано ФОП ОСОБА_3 , який і встановив вказану тимчасову споруду. Позивачка користується нею відповідно до договору оренди від 04 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Оскільки відповідальність передбачена саме за розміщення тимчасових споруд без відповідної документації, то ФОП ОСОБА_1 не могла бути притягнута до адміністративної відповідальності відповідно до положень ст. 152 КУпАП за порушення п. 2.5.4, п. 8.13, п. 8.14 Правил благоустрою. Вважає, що провадження у справі відбулось за відсутності об`єктивної та суб`єктивної сторони, а також суб`єкта адміністративного правопорушення, що виключає провадження в адміністративній справі. Крім зазначеного, вважає, що позивачку належним чином не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи та не роз`яснено права і обов`язки, оскільки права та обов`язки роз`яснювались ОСОБА_1 не як фізичній особі-підприємцю, а як фізичній особі. Просила скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті БМР від 01 липня 2020 року № 270 про накладення на ФОП ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідачем суду було надано відзив на позовну заяву, згідно якого виконавчий комітет БМР позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. 04 червня 2020 року відносно позивачки було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП, а саме - порушення Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку та додержання тиші в громадських місцях м. Бердянська, затверджених рішенням міської ради від 30 травня 2012 року № 5, зі змінами від 30 травня 2013 року № 17. Згідно вказаного протоколу ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться 24 червня 2020 року о 14.00 год. в приміщенні каб. 60 виконкому, про що свідчить особистий підпис позивачки. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. ФОП відповідає по зобов`язаннях, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, всім своїм майном, крім майна, на яке не може бути звернене стягнення. КУпАП визначає ідентичні права та обов`язки при розгляді справи про адміністративні правопорушення як для громадян, так і для суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Тому посилання позивачки на порушення вимог ст.ст. 256, 268 КУпАП відповідач вважає помилковими. При розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП було з`ясовано, що станом на 04 червня 2020 року позивачка розташувала тимчасову споруду без дозвільних документів. При цьому, як виходить з інформації управління містобудування та архітектури, паспорт прив`язки ТС № 128-05/13 згідно електронного журналу реєстрації паспортів прив`язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на пересувну тимчасову споруду в АДРЕСА_1 був оформлений ОСОБА_3 18 травня 2013 року зі строком дії до 01 жовтня 2018 року та анульований у 2014 році. Проте, в управлінні містобудування та архітектури відсутня інформація щодо паспорту прив`язки на ТС «ІНФОРМАЦІЯ_1» навпроти будинку АДРЕСА_1 . Встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до паспорта прив`язки, будь-які відхилення не допускаються. З наданої позивачкою копії паспорту прив`язки вбачається, що ескізи фасадів ТС суттєво відрізняються від ТС, яка розміщена безпосередньо ОСОБА_1 . У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу. 24 червня 2020 року розгляд справи було відкладено та запропоновано позивачці надати оригінал паспорту прив`язки, останній було оголошено про перенесення розгляду справи на 01 липня 2020 року. У вказаний день ОСОБА_1 оригінал паспорту прив`язки не надала, тому головним архітектором, членом комісії було зазначено про необхідність демонтажу тимчасової споруди. За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 270 рішення адміністративної комісії було оголошено позивачці безпосередньо на засіданні комісії. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав.

Представник відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позов.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з п/п. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначаються Законом України «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон № 2807-ІV).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2807-ІV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 2807-ІV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону № 2807-ІV правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Ст. 12 Закону № 2807-ІV передбачено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

До об`єктів благоустрою населених пунктів відповідно до ст. 12 зазначеного Закону належать: 1) території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози , проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів згідно із ст. 17 Закону № 2807-ІV зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.

Ч. 4 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Рішенням двадцять п`ятої (позачергової) сесії Бердянської міської ради VІ скликання від 30 травня 2012 № 5 затверджено Правила благоустрою, забезпечення чистоти, порядку та додержання тиші в громадських місцях м. Бердянська (далі - Правила благоустрою), які визначають порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою м. Бердянська, регулюють права та обов`язки учасників правовідносин у сфері благоустрою території міста, визначають здійснення ефективних і комплексних заходів утримання території населеного пункту в належному стані, його санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів, створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно з п. 2.5.4 Правил благоустрою забороняється складувати будівельні матеріали, конструкції, устаткування за межами будівельних майданчиків.

Відповідно до п. 8.13 вказаних Правил розміщення ТС самовільно забороняється.

У відповідності з п. 8.14. Правил благоустрою тимчасові споруди, які встановлені без відповідної, оформленої в установленому порядку документації, з відхиленням від паспорту прив`язки ТС, вважаються самовільно встановленими ТС, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується як самовільне зайняття/захоплення землі.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері благоустрою, а об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів (формальний склад).

Суб`єктами адміністративного проступку є громадяни та посадові особи, а суб`єктивна сторона визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

При цьому, ст. 152 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів.

Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 18 грудня 2019 року у справі № 461/202/17.

04 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 089, відповідно до якого 04 червня 2020 року о 15.20 год. в АДРЕСА_1 встановлено факт розташування тимчасової споруди «ІНФОРМАЦІЯ_1» та використання її ФОП ОСОБА_2 без відповідного оформлення в установленому порядку документації, чим остання захарастила місце загального користування, тобто порушила п. 2.5.4, п. 8.13, п. 8.14 Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку та додержання тиші в громадських місцях м. Бердянська, затверджених рішенням міської ради від 30 травня 2012 року № 5, зі змінами від 30 травня 2013 року № 17.

Згідно з постановою № 270 про накладення адміністративного стягнення від 01 липня 2020 року на підставі вказаного протоколу адміністративною комісією при виконавчому комітеті Бердянської міської ради ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та на позивачку накладено штраф у розмірі 850 грн.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 26 червня 1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 149-152.

П. 2 ч. 1 ст. 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в ст.ст. 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад (частини перша - четверта статті 41, статті 103-1, 103-2, 103-3, 104, частина перша статті 106-1, статті 106-2, 149 - 152, частини перша - п`ята статті 152-1, статті 154, 155, 155-2, 156, 156-1, 156-2, 159 - 160, стаття 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 183, 185-1, 186-5, 197, 198.

Згідно із ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Ст. 256 КУпАП передбачає, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Ст. 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення і відомості, які відображені в ньому є лише одним із доказів, на підставі яких суд, в ході розгляду справи, встановлює наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. При цьому, джерела доказів, перелік яких вказаний в ст. 251 КУпАП, дає можливість суду оцінити кожен з доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КупАП).

Ст. 152 КупАП передбачає умисну форму вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

Як вбачається з договору оренди від 04 січня 2019, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , орендодавцем орендарю було передано в оренду пересувну тимчасову споруду, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 для роздрібної торгівлі харчовими продуктами.

До вказаного договору додано копію паспорта прив`язки вказаної пересувної тимчасової споруди, виданого ОСОБА_3 18 травня 2013 року, відповідно до якого паспорт прив`язки дійсний до 01 жовтня 2023 року.

В службовій від 25 березня 2020 року № 168/03 «Про надання інформації» начальником управління містобудування та архітектури, головним архітектором міста було зазначено, що згідно з електронним журналом реєстрації паспортів прив`язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності паспорт прив`язки на пересувну ТС по АДРЕСА_1 був оформлений ОСОБА_3 18 травня 2013 року зі строком дії до 01 жовтня 2018 року та анульований в 2014 році. В управлінні містобудування та архітектури відсутня інформація щодо паспорту прив`язки на ТС «ІНФОРМАЦІЯ_1» навпроти будинку

АДРЕСА_1. П.п . 8.13, 8.14 Правил благоустрою передбачена заборона самовільного розташування тимчасових споруд, тобто споруд, які встановлені без відповідної, оформленої в установленому порядку документації, з відхиленням від паспорту прив`язки ТС.

Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідачка допустила самовільне розташування тимчасової споруди, оскільки ОСОБА_1 було надано договір оренди вказаної тимчасової споруди, копію паспорту прив`язки пересувної тимчасової споруди, відповідно до якого розташував ТС по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Даний факт відповідачем не спростовується.

Відповідач не надав належних доказів анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди в 2014 році, відомостей про повідомлення ОСОБА_3 про анулювання паспорту. З 2014 року по 2020 рік виконком, у разі, якщо дійсно було анульовано паспорт прив`язки тимчасової споруди, не вчинив жодних дій щодо усунення порушень Правил благоустрою.

Щодо твердження представника відповідача, що ескіз фасаду ТС суттєво відрізняється від ТС, розміщеною позивачкою, суд зазначає, що відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244, ескізи фасадів ТС обов`язково повинен включати паспорт прив`язки стаціонарної ТС. В даному випадку ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності використовує пересувну, а не стаціонарну тимчасову споруду.

У відповідності з протоколом про адміністративне правопорушення від 04 червня 2020 року та постанови про накладення адміністративного стягнення від 01 липня 2020 року ОСОБА_1 порушила також п. 2.5.4 Правил благоустрою. Відповідно до вказаного пункту Правил забороняється складувати будівельні матеріали, конструкції, устаткування за межами будівельних майданчиків, однак, ні протокол, ні постанова не містять посилання на той факт, що ОСОБА_1 будь-яким чином взагалі здійснювала складування будівельних матеріалів, конструкцій, устаткувань тощо.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст. 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова або службова особа.

При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 420,40 грн., який підлягає стягненню на її користь.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 160-163 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бердянської міської ради про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бердянської міської ради від 01 липня 2020 року № 270 про притягнення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.)

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2020 року.

Суддя О. М. Вірченко