Справа № 440/4624/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 р. Справа № 440/4624/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич) по справі № 440/4624/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2019, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), в якій просила суд, з урахуванням уточненої позовної заяви:

визнати протиправною відмову відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки при призначенні позивачу пенсії за віком з 25.02.2019 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування";

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки, з урахуванням вже отриманих сум пенсії, з 25.02.2019.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 у справі № 440/4624/19 задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з 25.02.2019.

Зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з 25.02.2019 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки, з урахуванням проведених виплат.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення правового спору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачу з 13.09.2007 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", що підтверджується протоколом Київського УПФУ № 92287 від 09.10.2007 (а.с. 44, 45).

25.02.2019 позивач звернулась до Полтавського ОУПФУ із заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с. 165, 166).

Рішенням Полтавського ОУПФУ № 52 про перерахунок пенсії позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.02.2019 (а.с. 161).

24.10.2019 позивач звернулась до Полтавського ОУПФУ із заявою (вх. №70/З-2.15 від 25.10.2019), у якій просила визначити розмір пенсії із застосуванням розміру середньої зарплати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 176, 177).

Листом відповідача від 08.11.2019 № 70/З-2.15 позивача повідомлено, що відсутні законні підстави для визначення розміру пенсії із застосуванням заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки, оскільки позивача переведено з пенсії за віком, обчисленої відповідно до Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 178).

Суд першої інстанції, під час розгляду правового спору, дійшов до висновку, що відповідач протиправно застосував у спірних правовідносинах положення ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак позивач з 25.02.2019 має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Колегія суддів, розглянувши судове рішення виключно в межах апеляційної скарги відповідача, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Отже, на підставі аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла до висновку, що ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший, тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За обставинами справи, позивачу з 13.09.2007 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", що підтверджується протоколом Київського УПФУ № 92287 від 09.10.2007 (а.с. 44, 45).

Рішенням Полтавського ОУПФУ № 52 про перерахунок пенсії позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.02.2019 (а.с. 161).

Таким чином, позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач звернулась вперше.

У даному випадку, має місце призначення пенсії за віком за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 577/2576/17, в постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 367/1130/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправне застосування відповідачем у спірних правовідносинах положення ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак позивач з 25.02.2019 має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи відповідача щодо невідповідності наданої позивачем заяви встановленій формі, оскільки зміст заяви позивача очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

У постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 748/696/17 зазначено, що у випадку коли заява очевидно дає змогу оцінити намір заявника (пенсіонера), відмова у її розгляді по суті з огляду на невідповідність встановленій формі вважатиметься надмірним формалізмом, наслідком чого є порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Крім того, судом встановлено, що відповідач однозначно був обізнаний із наміром позивача домогтися саме визначення розміру пенсії із застосуванням розміру середньої зарплати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не реалізувати передбачене нормами Законом України «Про звернення громадян» загальне право направляти звернення органу державної влади.

При цьому, листом відповідача від 08.11.2019 № 70/З-2.15 позивача повідомлено про відсутність законних підстав для визначення розміру пенсії із застосуванням заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки, оскільки позивача переведено з пенсії за віком, обчисленої відповідно до Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відтак, аргументи відповідача про невідповідність заяви позивача встановленій формі, оцінюються судом критично.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, пункт 157).

Отже, обираючи спосіб захисту порушених прав, варто зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з Рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" від з 25.02.2019 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з 25.02.2019 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки, з урахуванням проведених виплат.

За цим, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача - задоволенню.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 по справі № 440/4624/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко