Справа № 400/1817/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1817/20
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати прийняте 21.05.2019 Баштанським управлінням ГУ ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 0-1411, а також визнати протиправним та скасувати прийняте 06.06.2017 відповідачем податкове повідомлення-рішення № 694-13.

Позовні вимоги мотивовані тим, що належна позивачу на праві власності нежитлова будівля (корівник) використовується ним (як сільськогосподарським товаровиробником) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, тому, в силу підпункту «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що позивач не здійснював підприємницьку діяльність, не отримував дохід від сільськогосподарського товаровиробництва, не звертався до контролюючого органу із заявою про застосування відповідної пільги, а за таких обставин ОСОБА_1 мав сплачувати податок.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що нежитлова будівля корівник, відповідно до актів обстеження, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності, є не об`єктом оподаткування відповідно до положень пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України. оскільки використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів встановлено, що позивач володіє 775,7 кв.м. нежитлової будівлі, зазначеною як корівник, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення Баштанського управління ГУ ДФС у Миколаївській області (правонаступник Головне Управління ДПС у Миколаївській області) № 0-1411 від 21.05.2019 р. та № 694-13 від 06.06.2017 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 10 689,5 грн., за 2017 рік 12 411,20 грн. та за 2018 рік 8 663,79 грн.

Вважаючи наведені податкові повідомлення-рішення неправомірним та таким, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з відповідним адміністративним позовом до відповідача.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє право на податкову пільгу, визначену пп. «ж» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки позивач, як фізична особа, не є сільськогосподарським товаровиробником, тому спірний корівник, який перебуває у його приватній власності, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів вважає наведений висновок суду першої інстанції передчасним та помилковим, з огляду на наступні обставини.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає, що він є власником нерухомого майна з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яке використовується за призначенням, а відтак до нього має застосовуватися податкова пільга згідно з пп. «ж» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не зареєстрований у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як ФОП та не декларував отримання доходу від виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції. За такої обставини суд погодився з доводами податкового органу про те, що позивач, як фізична особа, не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки не виробляє власного товару сільськогосподарського призначення, не займається розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та не здійснює операції з її постачання.

Та обставина, що зазначений об`єкт нерухомості, корівник, призначений для використання у сільськогосподарській діяльності та фактично використовується позивачем за призначенням сторонами не заперечується.

Відповідно до положень пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Положеннями пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Вищенаведеною правовою нормою встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, пп. «ж» пп. 266.2.2 в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З аналізу наведеної правової норми вбачається висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі- споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Як встановлено, об`єкт нерухомості корівник, який належить позивачу на праві власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та фактично використовується позивачем за призначенням.

Тобто, спірним в даному випадку є питання того, чи є позивач, як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Так, згідно до положень пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження у пп. 14.1.235 п. 14.1. ст. 4 ПК України щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне значення.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі № 0340/1905/18.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на користь висновку про те, що нормою пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачена податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Законом України від 23.11.2018 № 2628-VІІІ, пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено у новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позику. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 р., що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні та фізичні особи.

Зазначена пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності.. стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що нежитлова будівля корівник, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

За таких обставин, нерухомість за вказаною адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 р. у справі № 649/593/16-а, від 24.04.2020 р. у справі № 540/2206/19, у яких судами застосовано п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України у подібних правовідносинах.

Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати податку на вказане нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року скасувати, прийняти у справі № 400/1817/20 нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Баштанського управління ГУ ДФС у Миколаївській області від 21.05.2019 року № 0-1411 та від 06.06.2017 року № 694-13.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.