Справа № 160/3200/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 160/3200/20

головуючий суддя І інстанції - Горбалінський В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року в адміністративній справі №160/3200/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4", Громадської організації "Центр Захисту", ОСОБА_1 , Громадської організації "Платформа Громадський Контроль", Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" до Дніпровської міської ради про визнання нормативно-правового акту протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4", Громадська організація "Центр Захисту", ОСОБА_1 , Громадська організація "Платформа Громадський Контроль", Товариство з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" звернулися до суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання протиправними та нечинними рішення Дніпровської міської ради № 8/52 та № 9/52 від 18.12.2019 року «Про внесення змін до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4", Громадської організації "Центр Захисту", ОСОБА_1 , Громадської організації "Платформа Громадський Контроль", Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" було задоволено.

Визнано протиправними та нечинними рішення Дніпровської міської ради №8/52 та №9/52 від 18.12.2019 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпровська міська рада, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення міської ради з фінансових питань, які є нормативно-правовими актами, не можуть бути кваліфіковані як регуляторні акти, відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики». Зауважено, що спірні рішення приймались відповідно до вимог чинного законодавства, керуючись Податковим кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та на виконання Закону України від 23.11.2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів».

Громадською організацією "Центр Захисту", Товариством з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" та Громадською організацією "Платформа Громадський Контроль" було подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4", Громадської організації "Центр Захисту", Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" в судовому засіданні заперечували відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Інші учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останніх.

Відносно клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку з введення на території України карантину пов`язаного з запобіганням поширенню на території України коронавірусу COVID-19, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 КАС України, одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи.

Відтак, з метою дотримання строків розгляду справи, визначених ст. 309 КАС України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» встановлено на території міста ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю відповідно до додатку 1.

Зміни до рішення Дніпровської міської ради № 13/27 вносились рішеннями від 21.02.2018 року № 8/30, від 23.05.2018 року № 5/32, від 19.12.2018 року № 6/39, від 23.01.2019 року № 7/40, від 20.03.2019 року № 4/43, від 19.06.2019 року № 5/46, від 24.07.2019 року № 7/47, від 24.07.2019 року № 8/47, від 27.11.2019 року № 6/50, від 18.12.2019 року № 8/52 та від 18.12.2019 року № 9/52.

Так, 18.12.2019 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 8/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», яким вирішено:

1. Внести зміни до рішення міської ради від 06.12.2017 « 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» (зі змінами):

1.1. У частині додатка 1 (ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю) згідно з додатком.

1.2. Викласти підпункт 2.2.4 додатка 1 у новій редакції:

« 2.2.4. За земельні ділянки, на яких розміщено автозаправні станції, автозаправні комплекси (крім державної та комунальної власності), - 7,0.

За земельні ділянки, на яких розміщено автозаправні комплекси (крім державної та комунальної власності), на території яких здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами - 11.0»

2. Установити, що це рішення набирає чинності з 01.01.2020.

Рішення від 18.12.2019 року № 8/52 було опубліковано в газеті «Наше Місто» 26.12.2019 року.

18.12.2019 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 9/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», яким вирішено:

1. Внести зміни до рішення міської ради від 06.12.2017 « 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» (зі змінами):

1.1. У частині додатка 1 (ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю) згідно з додатком.

1.2. Викласти підпункт 2.2.4 та 2.2.5 додатка 1 у новій редакції:

« 2.2.4. За земельні ділянки, які використовуються юридичними особами державної та комунальної власності, - 3,0.

2.2.5. Інші - 12,0»

1.3. Викласти підпункт 2.3 додатка 1 у новій редакції:

« 2.3. За земельні ділянки. Які перебувають у власності юридичних та/або фізичних осіб:

2.3.1. За земельні ділянки, по яких ставка податку визначена у розмірі менше 0,8 - згідно з цим додатком (таблиця) за видами цільового призначення земель.

2.3.2. За земельні ділянки, які придбано у власність із земель комунальної власності територіальної громади міста та по яких ставка податку визначена у розмірі більше 0,8, згідно з цим додатком (таблиця) за видами цільового призначення земель - 0,8.

2.3.3. Інші - 1,0»

2. Установити, що це рішення набирає чинності з 01.07.2020.

Рішення від 18.12.2019 року № 9/52 було опубліковано в газеті «Наше Місто» 26.12.2019 року.

Не погодившись з правомірністю прийняття наведених рішень, позивачі звернулись до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 18.12.2019 року № 8/52 та 9/52 прийняті Дніпровською місткою радою без додержання процедур, визначених Податковим кодексом України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», що свідчить про їх протиправність та необхідність визнання нечинними. Зауважено, що рішеннями Дніпровської міської ради від 18.12.2019 року № 8/52 та 9/52 для осіб, які не є власниками земельних ділянок або постійними їх землекористувачами, встановлені ставки плати за землю (орендної плати) понад 3 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, проте вказані ставки не перевищують визначений Податковим кодексом України граничний їх розмір (12 відсотків), а тому доводи позивачів в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України визначено, що під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку.

Згідно п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 10. 1, п. 10.2-1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

Пунктом 10.2-1 ст. 10 Податкового кодексу України встановлено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях.

Орган місцевого самоврядування у десятиденний строк з дня затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель направляє в електронній формі до контролюючого органу інформацію про нормативну грошову оцінку земель.

Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про нормативну грошову оцінку земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про проведену нормативну грошову оцінку земель.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що в разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на принципу стабільності- зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що до обов`язку місцевої ради відноситься встановлення податку на майно, до якого, зокрема відноситься плата за землю, яке має здійснюватися шляхом прийняття рішення на пленарному засіданні та з дотриманням приписів Податкового кодексу України.

Як свідчать встановлені обставини справи, спірними рішенням відповідача від 18.12.2019 року № 8/52 та № 9/52 було внесено зміни до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» та змінено розміри ставок місцевого податку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти;

Регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає:

встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів;

підготовку аналізу регуляторного впливу;

планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів;

оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю;

відстеження результативності регуляторних актів;

перегляд регуляторних актів;

систематизацію регуляторних актів;

недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти;

викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта;

оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності.

Статтею 31 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено, що сільські, селищні, міські, районні у містах, районні та обласні ради з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики можуть створювати у своєму складі постійні комісії з питань реалізації державної регуляторної політики або можуть покладати ці повноваження на одну з існуючих постійних комісій відповідної ради (далі - відповідальна постійна комісія).

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики створюють у своєму складі в межах граничної чисельності структурні підрозділи з питань реалізації державної регуляторної політики або покладають реалізацію цих повноважень на один з існуючих структурних підрозділів чи окремих посадових осіб відповідного виконавчого органу ради (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Організаційне забезпечення здійснення державної регуляторної політики сільським, селищним та міським головою здійснює відповідальний структурний підрозділ виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу).

Порядок та строки підготовки експертних висновків щодо регуляторного впливу внесених проектів регуляторних актів встановлюються регламентами відповідних рад.

Приписами ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Отже, з наведених обставин справи вбачається, що спірні рішення відповідача фактично є нормативно-правовими актами органу місцевого самоврядування (Дніпровської міської ради), які стосуються ставки земельного податку, розміру орендної плати за землю, пільг зі сплати земельного податку на території міста та є регуляторними актами.

Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву та доводів апеляційної скарги, при прийнятті оспорюваних рішень процедури, передбачені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не застосовувалися, з огляду на положення п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.11.2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів».

Посилання на положення наведеного закону також містяться у спірних рішеннях відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду вважає хибними наведені висновки відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень України від 23.11.2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів» у 2019 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відтак, положення наведеної норми підлягають застосуванню виключно до рішень органів місцевого самоврядування прийнятих в 2019 році на виконання норм Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів».

Однак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було наведено в межах якої норми Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів" були прийняті спірні рішення.

В свою чергу, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів» не були врегульовані питання плати за землю в межах спірних правовідносин, а відтак положення останнього не підлягали застосуванню при прийнятті спірних рішень.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем при прийнятті спірних рішень було порушено приписи Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а відтак останні є протиправними та такими, що підлягають визнанню нечинними.

Поряд з вказаним, зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що останній за результатом аналізу спірних правовідносин зазначив, що рішеннями Дніпровської міської ради від 18.12.2019 року № 8/52 та 9/52 для осіб, які не є власниками земельних ділянок або постійними їх землекористувачами, встановлені ставки плати за землю (орендної плати) понад 3 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, проте вказані ставки не перевищують визначений Податковим кодексом України граничний їх розмір (12 відсотків), що свідчить про відсутність підстав вважати, що розміри ставок земельного податку, що встановлені в оспорюваних рішеннях, не відповідають Податковому кодексу України.

Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що порушення відповідачем процедури прийняття спірних рішень є достатньою та самостійною підставою для визнання їх протиправними та нечинними, а відтак надання аналізу їх змісту в межах спірних правовідносин є передчасним.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення зі змісту його мотивувальної частини висновків в частині визначення розміру встановлених ставок плати за землю щодо їх граничного розміру. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року в адміністративній справі №160/3200/20 - змінити, шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків в частині правомірності визначення розміру встановлених ставок плати за землю щодо їх граничного розміру.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року в адміністративній справі №160/3200/20 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко