Справа № 200/5369/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року справа №200/5369/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Аляб`єв І.Г.) від 10 серпня 2020 року у справі № 200/5369/20-а (повний текст рішення складено 10 серпня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення перерахунку пенсії по стажу та заробітній платі; зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням стажу роботи та розміру заробітної плати у радгоспі «Молода Гвардія» за період з 22.06.1984 року по 27.05.1990 року, вказаних у архівних довідках від 21.08.2019 року №93,94,95 починаючи з 01.11.2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції формально розглянув справу, фактично взагалі не вирішивши справу по суті предмету спору. Позивач зазначив, що судом не прийнято до уваги, що у відповідності до вимог п.1.7, п.4.1 Постанови 22-1 (Додатку2) Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, в додаток до заяви про призначення пенсії з метою перерахунку розміру пенсії у встановлений законом тримісячний строк, 28.10.2019 року він письмово подав відповідачу архівні довідки №№93,94,95 від 21.08.2019 року завірені належним чином для розрахунку (перерахунку) лише розміру новопризначеної пенсії за віком.

На адресу суду апеляційної інстанції позивачем надіслано наяву в якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком з 02.07.2019р..

28.10.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі архівних довідок № 93/02-38, №94/02-38, №95/02-38 від 21.08.2019 року, виданих Адміністрацією Свєтлівського сільського поселення Джанкойського району Республіки Крим.

Відповідач листом від 11.11.2019 року №984/М-01-01-04 відмовив у перерахунку пенсії, оскільки довідки видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підставою для вчинення дій спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи встановленої форми, необхідні документи та дотримання положень Порядку №22-1, подані до уповноваженого органу ПФУ у встановленому порядку.

Враховуючи, що позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою суд дійшов висновку, що управління, надаючи відповідь в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Наведений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим, оскільки листом від 11.11.2019 року №984/М-01-01-04 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії з тих підстав, що довідки видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території. Тобто, звернення позивача із заявою не встановленої форми, не було підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Спірним питанням при розгляді даної справи є правомірність відмови в перерахунку пенсії позивачу на підставі довідок про заробітну плату, що видані на непідконтрольній українській владі території, які відповідач вважає недійсними та такими, що не створюють правових наслідків.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Частиною 1 статті 43 Закону №1058 встановлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За приписами частини 2 цієї статті для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Порядок подання та перелік документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсій передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватися довідка про заробітну плату до 30 червня 2000 із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 2.10 Порядку№22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

З трудової книжки позивача вбачається наступне:

- запис № 8 - Радгосп «Молода Гвардія» Джанкойського р-ну Кримської області, 22.06.1984 року зарахований на роботу в якості начальника АПК;

- запис №9 - 07.07.1987 року переведений агрономом-плодоовочівником відділення №2;

- запис №10 10.08.1988 року переведений начальником дільниці багаторічних насаджень;

- запис №11 27.03.1989 року переведений робітником орендного колективу;

-запис №12 - 27.05.1990 року звільнений за власним бажанням.

Період роботи позивача, зазначений у довідки №94/02-38 від 21.08.2019р. співпадає із записами в трудовій книжці позивача.

У наведеній довідки зазначено також про те, що вона видана на підставі особистих рахунків за 1984-1990р.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відмову прийняти довідку №94/02-38 від 21.08.2019р. пенсійний орган обґрунтував тим, що згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною з вищезазначеного закону є недійсним і не створює правових наслідків.

Наведений висновок відповідача колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першої статті 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, слід зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що неврахування наданих позивачем довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Необхідність застосування наведених загальних принципів («Намібійські винятки») у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі №235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що трудовий стаж за спірний період, позивач набув у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало свою діяльність, перебувало під контролем української влади. Те, що відповідач через проведення АТО позбавлене можливості провести перевірку достовірності наданої інформації, на думку колегії суддів, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням стажу роботи та розміру заробітної плати у радгоспі «Молода Гвардія» за період з 22.06.1984 року по 27.05.1990 року, вказаних у архівних довідках від 21.08.2019 року №93,94,95 підлягають задоволенню.

Як вже було встановлено вище, відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем наведені вище довідки разом із заявою від 22.07.2019р. про призначення пенсії (а.с.52-53) до відповідача не подавались.

Відповідач письмово не повідомляв позивача про те, які документи необхідно подати додатково, та в заяві про призначення пенсії не робився відповідний запис. За таких обставин, посилання позивача но положення п.1.7 Порядку№22-1, колегія суддів вважає помилковим.

Довідка про заробітну плату за період страхового стажу за період з 1984- 1990 роки була подана позивачем при зверненні із заявою від 28.10.2019р. в якій і просив здійснити перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за цей період.

У відповідності до вимог частини 4 статті 45 Закону №1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню з 01 листопада 2019р.

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та прийняття нового рішення.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року в справі № 200/5369/20-а задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року в справі №200/5369/20-а скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку пенсії по стажу та заробітній платі; зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням стажу роботи та розміру заробітної плати у радгоспі «Молода Гвардія» за період з 22.06.1984 року по 27.05.1990 року, вказаних у архівних довідках від 21.08.2019 року №93,94,95 починаючи з 01.11.2019 року задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії по стажу та заробітній платі.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням стажу роботи та розміру заробітної плати у радгоспі «Молода Гвардія» за період з 22.06.1984 року по 27.05.1990 року, вказаних у архівних довідках від 21.08.2019 року №93,94,95 з 01листопада 2019р.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул.Миру, 35, м.Бахмут, Донецька область, 84511, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102, 00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 17 листопада 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 17 листопада 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко