Справа № 480/4415/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 р.Справа № 480/4415/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 23.04.20 року по справі № 480/4415/19

за позовом ОСОБА_1

до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення виконавчого збору від 20.09.2019 р. ВП №60122850.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29.09.2015 року Ковпаківський районний суд м. Суми видав виконавчий лист у справі № 592/8306/15-ц за позовом уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра", відповідно з яким зобов`язав стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" суму заборгованості по кредитному договору №10/2008/ від 28.08.2008р. та додатковою угодою №1 від 24.02.2011р., станом на 04.08.2015р. в розмірі 455210 грн. 93 коп.

18.09.2019 в межах виконавчого провадження №50354660 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, а у виконавчому листі старшим державним виконавцем Благодатною С.І. внесено відомості про те, що станом на 18.09.2019 п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) залишок за виконавчим документом становить 442642,94 грн.

Таким чином, у виконавчому провадженні №50354660 стягнуто лише 12567,99 грн.

17.10.2019 позивач отримала постанову старшого державного виконавця Благодарної С.І. про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу 44164,32 грн. від 20.09.2019 р., з якою не погоджується, оскільки згідно ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. У даному виконавчому провадженні виконавчий документ повернуто державним виконавцем стягувачу. Цей факт в сукупності з іншими матеріалами виконавчого провадження підтверджував відсутність фактичного стягнення повної заборгованості із боржника. За таких обставин у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 20.09.2019 про стягнення виконавчого збору, тому ця постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідач повинен був визначити розмір виконавчого збору як 10% від фактично стягнутої суми - 12567,99 грн., тобто 1256,80 грн. Враховуючи зазначене, просить визнати постанову протиправною та скасувати її.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним висновком суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач повинен був визначити розмір виконавчого збору як 10% від фактично стягнутої суми, а не в розмірі залишку заборгованості за виконавчим документом.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, з урахуванням ч. 7 ст. 287 КАС України, колегія суддів вважає можливим продовжити розгляд справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 29.09.2015 Ковпаківський районний суд м. Суми видав виконавчий лист у справі № 592/8306/15-ц за позовом уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра Стрюкової І.О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра, відповідно з яким зобов`язав стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра суму заборгованості по кредитному договору №10/2008/ від 28.08.2008 та додатковою угодою №1 від 24.02.2011, станом на 04.08.2015 в розмірі 455210 грн. 93 коп.

30.03.2016 державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Рожковою І.В. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 45521,09 грн.

18.09.2019 державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Благодарною С.І. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

20.09.2019 старшим державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60122850 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 44164,32 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернулась до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження, далі - Закон № 606-XIV) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із абзацом 2 частини другої статті 25 Закону № 606-XIV у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно із частинами першою та другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням редакції Закону № 606-XIV, яка була чинною у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору становила 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, постанова Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 30.06.2016 ВП № 50354660 про стягнення виконавчого збору у розмірі 45521,09 грн. прийнята відповідачем у відповідності до положень Закону № 606-XIV.

На час прийняття оскаржуваної постанови від 20.09.2020 ВП № 60122850 про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору чинним нормативно-правовим актом, який регулював спірні правовідносини, є Закон № 1404-VІІІ.

Відповідно до пунктів 5, 6 та 7 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VІІІ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1404-VІІІ врегульований порядок вчинення саме "виконавчих дій", а не "виконавчого провадження", і тому кожна окрема виконавча дія завершується відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.

З матеріалів справи встановлено, що на момент подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документу до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, діяли "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VІІІ, а тому постанова від 20.09.2019 ВП № 60122850 про стягнення виконавчого збору прийнята у відповідності до статті 28 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Матеріалами справи встановлено, що боржником ОСОБА_1 не було в повному обсязі виконано зобов`язання визначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження № 50354660 по виконанню виконавчого листа № 592/8306/15, виданого 29.09.2015 Ковпаківським районним судом м. Суми.

З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач приймаючи спірну постанову діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Щодо доводів позивача про протиправність оскаржуваної постанови у зв`язку з невірним визначенням фактичної суми стягнутої державним виконавцем, колегія суддів зазначає, що вказані доводи є необґрунтованими, оскільки позивач посилається на правові норми Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 №2475-VIII (далі Закон №2475-VIII).

Так, Законом №2475-VIII внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 30, ст. 542 із наступними змінами), зокрема у статті 27 у частині другій слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Щодо посилань позивача на висновки, викладені в постанові Верховного суду від 28.02.2019 по справі № 819/1116/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18, колегія суддів зазначає, що вказані висновки не є релевантними до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги відносно наявності подвійного стягнення виконавчого збору судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки частиною шостою та восьмою статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 28.10.2020 по справі № 640/21075/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року по справі № 480/4415/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 19.11.2020 року