Справа № 260/1893/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1893/19 пров. № А/857/9796/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 260/1893/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Плеханова З.Б. в м. Ужгороді Закарпатської області 29.07.2020 року, згідно з протоколом судового засідання о 09:35 год., повний текст судового рішення складено 03.08.2020), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області, відповідач) про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 25.10.2019 року № 2097 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ від 26.10.2019 року № 221 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції та поновити його на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на доведеність вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а тому відповідач, приймаючи спірні накази, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача надіслав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому засіданні.

Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання не надав.

Інші учасники справи правом на участь у судовому засіданні не скористалися, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили.

За таких обставин, враховуючи положення частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційний суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом ГУНП в Закарпатській області «Про створення дисциплінарної комісії та проведення службового розслідування» від 18.09.2019 року № 1810 було призначено службове розслідування за фактом перевищення службових повноважень окремими працівниками Ужгородського ВП ГУНП по відношенню до затриманого гр. ОСОБА_2 , який 13.09.2019 звернувся за медичною допомогою до Центральної міської лікарні м. Ужгорода з діагнозом: перелом променевої кістки із зміщенням, забійна рана підборіддя, тупа травма живота.

За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок від 25.10.2019 року, затверджений ТВО начальника ГУНП в Закарпатській області, з висновком, що за грубе порушення вимог статей 1, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), статті 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-УІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893), підпунктів 1-3, 5-7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейських), що проявилося у безпідставному затриманні та доставленні до відділу поліції І. Букова, застосуванні спецзасобу «кайданки», діях, які призвели до отримання 13.09.2019 вказаним громадянином тілесних ушкоджень під час перебування в Ужгородському відділі поліції, перешкоджанню проведенню службового розслідування та скоєнні вчинку, який компрометує його, як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, старшого оперуповноваженого ВКП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 , відповідно до підпунктів 7 пункту 3 статті 13 Дисциплінарного статуту звільнити із служби в поліції.

За наслідками розгляду даного службового розслідування 25.10.2019 року ГУНП в Закарпатській області винесено наказ від 25.10.2019 року № 2097, яким за грубе порушення вимог ст.ст. 1, 12 Дисциплінарного статуту, статті 18 Закону № 580-VIII, пункту 7 розділу IV Порядку № 893, підпунктів 1,2,3, 5,6,7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, що проявилося у безпідставному затриманні та доставленні до відділу поліції І. Букова, застосуванні спецзасобу «кайданки», діях, які призвели до отримання 13.09.2019 вказаним громадянином тілесних ушкоджень під час перебування в Ужгородському відділі поліції, перешкоджанні проведенню службового розслідування та скоєнні вчинку, який компрометує його, як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, старшого оперуповноваженого ВКП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 , відповідно до підпунктів 7 пункту 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, звільнено із служби в поліції.

Наказом від 26.10.2019 року № 221 о/с відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області - з 28.10.2019 року.

Також зі справи вбачається, що згідно наказу від 07.10.2019 року № 206о/с позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків до 23.11.2019 року.

Згідно матеріалів особової справи № 2173 листом від 28.10.2019 року відповідач направив позивачу витяг з наказу від 26.10.2019 року, однак, підтвердження про їх отримання відсутні.

В особовій справі на витязі з наказу від 26.10.2019 року № 221о/с міститься розписка ОСОБА_1 «З Наказом ознайомлений, копію Витягу отримав 22.11.2020 року».

Копії матеріалів службового розслідування, містять супровідний лист про направлення витягу з наказу від 25.10.2019 року № 2097 на адресу відповідача АДРЕСА_1 .

З матеріалами службового розслідування, де міститься повний текст наказу від 25.10.2019 року № 2097, позивач ознайомився 17 грудня 2019 року, про що свідчить його розписка.

Також у матеріалах службового розслідування міститься розписка позивача, що витяг дисциплінарного наказу від 25.10.2019 року № 2097 він отримав 13.12.2019 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду позивачем не пропущений, оскільки лише 17 грудня 2010 року позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів, ознайомившись з підставами, мотивами всіма документами службового розслідування, які стали підставою для винесення оскаржуваних наказів, а також 22.11.2019 року позивач ознайомився тільки із витягом з наказу № 221о/с від 26.10.2019 року, виданого на реалізацію наказу від 25.10.2019 року. Однак із самим наказом від 25.10.2019 року позивач в цей день не ознайомився. Такі висновки містяться в ухвалі суду першої інстанції від 29.05.2020 року, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позову.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами що позивач 22.11.2019 року ознайомився із витягом з наказу від 26.10.2019 року № 221о/с, виданого на реалізацію наказу від 25.10.2019 року. Однак, із самим Наказом від 25.10.2019 року позивач в цей день не ознайомився.

Ключовим моментом під час вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду є те, що за змістом ст.122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Водночас, строк звернення до суду починає свій відлік з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого ст.77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення прав можна було отримати раніше.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні ст.ст. 122, 123 КАС України визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у позивача була об`єктивна можливість для ознайомлення з наказом від 26.10.2019 року № 221о/с, виданого на реалізацію наказу від 25.10.2019 року. Ознайомлюючись з Витягом з Наказу від 26.10.2019 року № 221о/с, ОСОБА_1 також знав про існування наказу від 25.10.2019 № 2097, оскільки в самому наказі від 26.10.2019 року міститься посилання на наказ від 25.10.2019 року.

Однак правом на ознайомлення з наказом від 25.10.2019 року позивач в цей день або в найближчі дні не скористався.

Про відсутність об`єктивної непереборної можливості ознайомлення з наказом від 25.10.2019 року та матеріалами службового розслідування позивач суду не заявляв.

Навпаки, подаючи позов, представник позивача заявив письмове клопотання про поновлення строку на подання позовної заяви, зазначивши, що строк оскарження закінчився 22.12.2019 року.

Тобто самим позивачем визнається факт пропуску строку.

Одночасно поважною причиною пропуску строку подання позову представник позивача зазначив своє перебування на лікарняному.

При цьому як доказ такого перебування на лікарняному є довідка лікаря-стоматолога про проходження амбулаторного лікування.

Оцінюючи відсутність обставин, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що позивач за таких обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду, однак допустив необґрунтоване зволікання, яке унеможливлює і не виправдовує втручання у принцип юридичної визначеності стосовно виниклих правовідносин.

З урахуванням наведеного, позивачем не заявлено обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду, а наведені обставини не підтверджують наявність істотних перешкод для своєчасного звернення до адміністративного суду з позовом.

Доказів обставин, які б унеможливлювали чи ускладнювали своєчасне звернення до суду з позовом, позивач не надав.

Належних доказів непрацездатності представника, позивача якими могли бути приміром листок непрацездатності, належно засвідчений витяг із амбулаторної карти, суду не було надано.

До того ж, непрацездатність представника позивача, на яку той посилається, сталася поза межами строку звернення до суду з даним позовом та не унеможливлювала своєчасної подачі позову самим позивачем безпосередньо до суду або поштою.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У розумінні цієї статті поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів зазначає про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки ним пропущений строк звернення до адміністративного суду, а поважних причин пропуску такого строку матеріалами справи не встановлено.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року (пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (рішення у справі «Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, пп. 51-52; і у справі «Толстой Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, пп. 62-67).

Таким чином, практика ЄСПЛ також свідчить про необхідність врахування законодавчо встановлених національним законодавством обмежень щодо строків звернення до суду.

Відповідно до пункту 3 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно частини 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначеним вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

З огляду на викладене, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року слід скасувати, а адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 319, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 260/1893/19 скасувати, а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18.11.2020